ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2026 р.  м. Київ Справа №911/1406/25 

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП Мейк» (04123, м. Київ, вул. І. Їжакевича, 7/10, оф. 38)
до Фізичної особи-підприємця Ліпаєва Юрія Вікторовича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 47556,00 грн
Суддя Третьякова О.О.
Без виклику представників сторін
Обставини справи:
Господарським судом Київської області розглянута справа №911/1406/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП Мейк» (позивач) до Фізичної особи-підприємця Ліпаєва Юрія Вікторовича (відповідач) про стягнення 47556,00 грн передоплати.
Рішенням Господарського суду Київської області від 15.01.2026 у справі №911/1406/25, надалі – рішення у справі №911/1406/25, позовні вимоги у цій справі задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 47556,00 грн передоплати та 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору.
При ухваленні рішення у справі №911/1406/25 питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, судом вирішено не було, враховуючи, що позивач в підготовчому засіданні заявив про те, що докази понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення у справі.
21.01.2026 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла подана через систему "Електронний суд" 20.01.2026 заява про ухвалення додаткового рішення, надалі – заява про ухвалення додаткового рішення, згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за договором про надання правової допомоги від 06.01.2025.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.02.2026 заява позивача про ухвалення додаткового рішення прийнята до розгляду та запропоновано відповідачу надати суду письмові пояснення чи заперечення з приводу поданої заяви. 
06.03.2026 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, у яких відповідач зазначив, що заявлений позивачем гонорар у розмірі 20000,00 грн доцільно зменшити до розміру 3000 - 5000,00 грн, оскільки він є явно завищеним, не відповідає принципу розумності та становить понад 40% від суми позову.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та відповідні заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказана заява позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини 1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до частини 1 ст.124 цього Кодексу разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною 8 ст.129 цього Кодексу визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частиною 1 ст.221 цього Кодексу якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Отже, практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи :
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 цього Кодексу);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 цього Кодексу): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття цього 129 Кодексу)
Звертаючись в квітні 2025 до господарського суду з позовом до відповідача у цій справі, позивач в позовній заяві зазначав, що він очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн і що він на момент подання позову не має можливості подати до суду докази понесення цих витрат. 
Представництво позивача в суді першої інстанції у цій справі здійснювала адвокат Сербінова А.А. на підставі ордера адвоката та договору про надання правової допомоги від 06.01.2025, копії яких були додані до позовної заяви. 
При ухваленні рішення Господарського суду Київської області від 15.01.2026 у цій справі (повний текст якого складено та підписано 13.05.2026) питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом вирішено не було. 
21.01.2026 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач до своєї заяви надав такі докази:
- копію договору про надання правової допомоги від 06.01.2025, укладеного позивачем із адвокатом Сербіновою А.А. Основний текст цього договору не містить якого-небудь конкретного виду правової допомоги та умов її надання (строки, обсяг, вартість тощо), у зв`язку із якою позивач-клієнт та адвокат уклали цей договір;
- копію додаткової угоди №3 від 14.04.2025 до договору про надання правової допомоги від 06.01.2025, відповідно до якої позивач-клієнт та адвокат погодили фіксований гонорар в розмірі 15000,00 грн за надання правової допомоги щодо представництва інтересів позивача в суді першої інстанції у справі про стягнення з відповідача 47556,00 грн передоплати (за правилами спрощеного позовного провадження). У пункті 5 цієї додаткової угоди №3 від 14.04.2025 строком оплати вартості наданих послуг визначено 3 місяці з дати набрання судовим рішенням законної сили; 
- копію додаткової угоди №4 від 30.06.2025 до договору про надання правової допомоги від 06.01.2025, відповідно до якої позивач-клієнт та адвокат погодили збільшення фіксованого гонорару адвокату у цій справі №911/1406/25 з первісного розміру 15000,00 грн до розміру 20000,00 грн з підстав того, що суд перейшов до розгляду справи із спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження;
- копію рахунку на оплату від 19.01.2026 на суму 20000,00 грн адвоката Сербінової А.А;
- опис наданих адвокатом Сербіновою А.А. послуг у справі №911/1406/25, який містить разом 6 позицій правничих послуг в загальній кількості 34 годин з фіксованою їх сукупною вартістю в розмірі 20000,00 грн, з яких переважна кількість годин надання послуг припадає на першу позицію в описі – підготовка та подання позовної заяви (24 години, період: з 19 по 21 квітня 2025).
Надаючи оцінку вищевказаним доказам понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та запереченням відповідача, суд дійшов наступних висновків.
Аналізуючи надані позивачем докази витрат на професійну правничу допомогу, суд відмічає, що гонорар адвоката позивача у цій справі був погоджений позивачем у фіксованому розмірі, при цьому переважна частина наданих позивачем доказів щодо фіксованого розміру гонорару (договір про надання правової допомоги від 06.01.2025, додаткова угода №3 від 14.04.2025 та додаткова угода №4 від 30.06.2025) датовані задовго до стадії судових дебатів у справі, які відбулись тільки 15.01.2026. Тобто переважна частина доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких був фіксований і не прив`язаний до обсягу фактично наданих адвокатом послуг та вчинених ним процесуальній дій, могла бути надана позивачем суду вже під час розгляду справи, а не після ухвалення рішення у ній. 
В цьому аспекті суд відмічає, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування поважності причин неподання ним цих доказів, які стосуються фіксованого розміру гонорару адвоката, до закінчення судових дебатів у справі. Так, у попередньому розрахунку в позовній заяві позивач повідомляв, що він очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Оскільки під час розгляду справи позивач-клієнт та адвокат вирішили переглянути (збільшити) первісно визначений ними в додатковій угоді №3 від 14.04.2025 фіксований гонорар в розмірі 15000,00 грн, про який позивач повідомив у попередньому розрахунку в позовній заяві, до розміру 20000,00 грн, про що уклали додаткову угоду №4 від 30.06.2025, то позивач міг ще на стадії підготовчого провадження у цій справі надати цей доказ - додаткову угоду №4 від 30.06.2025 на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу. 
Однак в підготовчому засіданні 04.09.2025, при з`ясуванні судом обсягу витрат позивача на професійну правничу допомогу, позивач не повідомив про перегляд (збільшення) фіксованого розміру цих витрат позивача (гонорару адвоката) з розміру 15000,00 грн до розміру 20000,00 грн та не надав в якості доказу додаткову угоду №4 від 30.06.2025 про погодження збільшення розміру гонорару адвоката. Про перегляд (збільшення) фіксованого розміру гонорару адвоката позивач повідомив та надав відповідні докази (додаткову угоду №4 від 30.06.2025) тільки разом із заявою від 20.01.2026 про ухвалення додаткового рішення.
Отже, переглянувши (збільшивши) розмір фіксованого гонорару адвоката до розміру 20000,00 грн шляхом укладення додаткової угоди №4 від 30.06.2025, але не надаючи цей доказ під час розгляду справи, позивач тим самим фактично протягом всього розгляду справи тримав в невідомості протилежну сторону (відповідача) щодо збільшеного розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та способу обчислення таких витрат позивача (погодинний або фіксований розмір чи інший спосіб визначення гонорару адвоката). 
Несвоєчасне надання позивачем в якості доказу додаткової угоди №4 від 30.06.2025, в якій був зафіксований розмір гонорару адвоката та спосіб його обчислення (фіксований гонорар), на переконання суду, перешкоджало відповідачу належним чином реалізувати своє право на заперечення щодо збільшення розміру таких витрат позивача.
Також, суд зазначає, що відповідно до частини 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, згідно з частиною 5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19). 
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд також враховує висновок, що міститься в п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в п.5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18), відповідно до якого при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України").
Із наданої позивачем в якості доказу додаткової угоди №4 від 30.06.2025 про збільшення гонорару адвоката з первісного розміру 15000,00 грн, про який позивач зазначив у позовній заяві, до розміру 20000,00 грн випливає, що підставою для перегляду позивачем (в бік збільшення) гонорару адвоката позивача став перехід розгляду справи №911/1406/25 із спрощеного до загального позовного провадження відповідно до ухвали суду від 27.06.2025. 
Суд з приводу збільшення позивачем гонорару адвоката в додатковій угоді №4 від 30.06.2025 з підставі переходу розгляду справи в загальне позовне провадження зазначає, що необхідність переходу із спрощеного до загального позовного провадження у цій справі була викликана в тому числі діями самого позивача, адже позивач разом з позовною заявою не подав в якості доказів заяви свідків, але при цьому в позовній заяві позивач вказував, що показання свідків щодо відомих їм обставин, які мають значення для справи, будуть надані позивачем на підготовчому судовому засіданні у даній справі. Тобто позивач при підготовці позовної заяви та погодженні фіксованого розміру гонорару адвоката позивача в сумі 15000, грн вже допускав, що ця справа може бути розглянута за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, під час якого позивач мав намір подати в якості доказів свідчення свідків. 
Зважаючи на ціну позову у цій справі (47556,00 грн), суд прийняв позовну заяву до розгляду спочатку за правилами спрощеного позовного провадження. Лише після відкриття судом спрощеного позовного провадження позивач до своєї відповіді від 23.05.2025 на відзив долучив в якості доказів заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зважаючи на характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, суд для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи дійшов висновку про необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, про що постановив відповідну ухвалу від 27.06.2025. При цьому така необхідність розгляду справи в порядку загального позовного виникла в тому числі і внаслідок того, що позивач заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав не разом з позовною заявою, а лише після відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, що відповідно до частини 9 ст.252 Господарського процесуального кодексу України на той момент (розгляд справи за правилами спрощеного провадження) виключало можливість виклику цих свідків судом для їх допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасників справи. В той час як перехід судом до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження надавав учасникам справи рівні можливості, з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, клопотати перед судом в тому числі і про виклик тих чи інших свідків та здійснювати інші процесуальні права на стадії підготовчого провадження.
Таким чином, той факт, що спочатку суд вирішив розглянути цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою перейшов до її розгляду за правилами загального позовного провадження, хоч і міг призвести до збільшення обсягу правничої допомоги адвоката позивача у цій справі, однак він сам по собі не є достатнім для висновку про неминучість збільшення фіксованого гонорару адвоката від первісного розміру (15000,00 грн) до збільшеного розміру (20000,00 грн) додатковою угодою №4 від 30.06.2025.
Отже, позивачем не доведено неминучість цих витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, що становить різницю між збільшеним (20000,00 грн) та первісно погодженим (15000,00 грн) фіксованим розміром гонорару адвоката позивача у справі. 
Тому суд при оцінці розміру неминучих витрат позивача на професійну правничу допомогу орієнтується на первісно погоджений позивачем із адвокатом позивача розмір цих витрат (15000,00 грн), який був зафіксований в додатковій угоді №3 від 14.04.2025 та про який повідомляв позивач в попередньому розрахунку в позовній заяві.
Суд також відмічає, що в обґрунтування витрат позивача на професійну правничу допомогу щодо сплати адвокату гонорару в фіксованому розмірі (який перед його збільшенням до розміру 20000,00 грн первісно становив 15000,00 грн) позивач в описі фактисно наданих послуг посилається на те, що адвокат позивача із загальної кількості витраченого часу (34 години, без урахування 3-х судових засідань) переважну кількість годин надання послуг витратив на підготовку та подання позовної заяви (24 години).
Суд з приводу вказаного обсягу правової допомоги зауважує, що хоча гонорар адвоката позивача у цій справі є фіксованим, однак зазначена позивачем в обґрунтування розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу кількість годин надання адвокатом послуг з підготовки та подання позовної заяви (24 години) має ознаки завищеної в аспекті того, що спір у цій справі виник із договору поставки, укладеного в спрощений спосіб, ціна позову не була значною, обсяг наданих адвокатом позивача до позовної заяви доказів також не був суттєвим. Це вказує на те, що заявлений позивачем обсяг правової допомоги в кількості 24 годин (що відповідачє 3 робочим дням на один позов) на підготовку однієї позовної заяви є завищеним. 
Також суд враховує, що частина правової позиції позивача у цій справі, який повністю заперечував обставини досягнення між сторонами домовленості на виконання електромонтажних робіт, була відхилена судом, про що зазначено в рішенні суду у цій справі №911/1406/25. Тобто надана правова допомога адвокатом позивача в частині заперечення певних обставин не мала впливу на прийняття рішення у цій справі на користь позивача, а тому відповідні витрати позивача у зв`язку із правовою допомогою в цій частині суд не вважає неминучими для цілей їх розподілу за рахунок протилежної сторони.
З урахуванням викладеного, суд частково погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для зменшення витрат позивача на професійну правничу для цілей їх розподілу, які позивачем заявлені в розмірі 20000,00 грн.
Водночас, суд відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для зменшення цих витрат до розміру 5000,00 грн, оскільки такий запропонований відповідачем їх розмір є явно заниженим. Зокрема, суд відмічає, що у відзиві на позов відповідач розмір своїх витрат на професійну правничу допомогу у цій справі попередньо оцінив в розмірі 15000,00 грн, що є втричі більше, ніж оцінка відповідачем аналогічних витрат позивача у цій справі, та вказує на суперечливість позиції відповідача в питанні справедливого розміру таких витрат.
Тому заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 20000,00 грн суд, для цілей їх відшкодування за рахунок відповідача, обмежує розміром 10000,00 грн, виходячи із критерію розумності та неминучості.
Отже, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджених та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 3, 7, 11, 13-16, 73-80, 123, 124, 126, 129, 221, 233, 236-238, 240-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП Мейк» від 20.01.2026 про ухвалення додаткового рішення та стягнення 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/1406/25 задовольнити частково. 
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ліпаєва Юрія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП Мейк» (04123, м. Київ, вул. І. Їжакевича, 7/10, оф. 38, код ЄДРПОУ 43325265) 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст додаткового рішення складено та підписано 13.05.2026.

Суддя О.О. Третьякова