Справа № 420/6639/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- Визнати протиправними дії відповідача, що полягають у невиплаті позивачу грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
- Зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що контракт від 16 березня 2021 року строком на три роки після закінчення визначеного строку не припинив свою дію, а був автоматично пролонгований на весь період дії воєнного стану. Це підтверджує безперервність проходження Позивачем військової служби з 16 березня 2021 року по теперішній час. Позивач продовжив проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби Позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_2 . Представник Позивача – адвокат Трунілов Ярослав Олександрович – засобами електронного зв`язку через Міністерство оборони України направив на адресу Військової частини НОМЕР_1 (далі – Відповідач) адвокатський запит та заяву, в яких порушувалося питання щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої абзацами другим та четвертим пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153. На вказаний адвокатський запит та заяву від Відповідача надійшов лист вихідний № 2509/6665 від 17.02.2026 року, підписаний командиром частини старшим лейтенантом ОСОБА_2 , в якому повідомляється про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 гривень. Постановою не встановлено вимоги щодо того, щоб прийняття на військову службу (укладення контракту) відбулося виключно після 24 лютого 2022 року. Вимога «під час воєнного стану» стосується фактичного періоду проходження військової служби, а не виключно моменту первинного укладення контракту. Контракт Позивача від 16.03.2021 автоматично продовжив дію на період воєнного стану відповідно до частини восьмої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на 2024– 2026 роки), тому весь період служби з 24.02.2022 і по теперішній час є проходженням військової служби під час воєнного стану. Позивач на момент укладення контракту (16.03.2021) мав вік 19 років (народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто відповідав критерію «у віці до 25 років», а прийняття на службу відбулося до набрання чинності Постановою № 153 (до 13.02.2025). Безпосередня участь у бойових діях підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії № НОМЕР_2 . Таким чином, Позивач повністю відповідає всім критеріям, визначеним пунктом 4 Постанови № 153, і має право на виплату одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 гривень (за умови підтвердження сукупного стажу безпосередньої участі в бойових діях не менше 6 місяців станом на 13.02.2025).
Ухвалою від 16.03.2026 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 02.04.2026 року витребувано від військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) належним чином засвідчені копії наступних документів щодо військовослужбовця ОСОБА_1 : Витяги з послужних списків; Довідку про проходження служби; Послужну картку; Контракт; Довідки про безпосередню участь у бойових діях; Довідку про обставини травми; Довідку про відсутність дисциплінарних стягнень; Довідку про відсутність притягнень до адміністративної відповідальності за військові правопорушення; Наказ про зарахування до особового складу; Інші документи, які є необхідними для ухвалення рішення щодо виплати вищезгаданої одноразової грошової винагороди.
Ухвалою від 05.05.2026 року клопотання представника ОСОБА_1 від 28.04.2026 року (вхід. від 29.04.2026 року) про витребування доказів - залишено без розгляду.
01.04.2026 року від представника відповідача військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що якби Позивач підпадав під дію п. 4 Постанови КМУ 153, для прийняття рішення про виплату додаткової винагороди, необхідні довідки за формою 1 та 2, відповідно доручення МОУ №5601/уд від усіх військових частин де військовослужбовець проходив військову службу з 24.02.2022р. по 13.02.2025р., а саме з НОМЕР_4 та НОМЕР_5 . Довідки про за формою 1 та 2, відповідно доручення МОУ №5601/уд, від військової частини НОМЕР_1 не впливають на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки Позивач перевівся до військової частини НОМЕР_1 після 13.02.2025р. При цьому, оскільки позивач прийнятий на військову службу до Збройних Сил України за контрактом терміном на три роки з 11.02.2021р. (контракт укладено у військовій частині НОМЕР_4 ) він не підпадає під дію постанови КМУ №153, так як почав військову службу до введення в Україні військового стану. Разом з тим, ні позовна заява, ні доєднані до позовної заяви документи не містять документів (доказів), які підтверджують факт особистої та безпосередньої участі Позивача у веденні бойових дій у районах ведення бойових дій хоча б 1 добу. А враховуючи, що відповідно до Постанови КМУ 153, термін безпосередньої участі Позивача у веденні бойових дій у районах ведення бойових дій є визначальним фактором, для вирішення питання про виплату одноразової грошової винагороди (1 млн. гривень за півроку безпосередньої участі у веденні бойових дій у районах ведення бойових, або 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), тож є незрозумілим (не конкретизовано Позивачем), чому він в позовній заяві претендує саме на отримання 1 млн. грн. Посвідчення учасника бойових дій Позивача не є документом, який підтверджує безпосередню участь Позивача у веденні бойових дій у районах ведення бойових дій впродовж півроку. Якщо Позивач вважав, що має право на виплату грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, враховуючи, що він був переведений до військової частини 21.05.2025р. (після 3-х місяців після набрання чинності Постановою КМУ 153) він мав звернутись до командування військової частини НОМЕР_1 з відповідним рапортом. І саме за його рапортом командуванням військової частини було б прийняте управлінське рішення. Але за весь час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 Позивач не звертався до командування військової частини з рапортами (чи будь-якими іншими зверненнями) про виплату винагороди відповідно до Постанови КМУ 153.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що 16.03.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 65 від 16.03.2021 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, про що міститься відмітка у військовому квитку.
Згідно відмітки у контракті про проходження служби, строк контракту ОСОБА_1 продовжено до оголошення демобілізації з 16.03.2024 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2025 року № 148, зараховано до списків особового складу, старшого солдата ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №755-РС від "18" травня 2025 року, на посаду оператора 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу безпілотних авіаційних комплексів 1 роти безпілотних авіаційних комплексів 2 батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , ВОС 216543А, який прибув з військової частини НОМЕР_5 .
Як зазначає позивач в позовній заяві, його представник засобами електронного зв`язку через Міністерство оборони України направив на адресу Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит та заяву, в яких порушувалося питання щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої абзацами другим та четвертим пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Також, 27.01.2026 року представник позивача засобами електронного зв`язку до Міністерства оборони України направлено скаргу щодо дій (бездіяльності) посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 з питання виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Листом від 17.02.2026 року № 2509/665 у відповідь на скаргу Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 вступив на військову службу (уклав контракт) до введення воєнного стану, він не підпадає під дію п. 4 Постанови № 153.
Не погоджуючись з діями відповідача, щодо невиплати одноразової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст.106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений Указами Президента України, і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин)).
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено види військової служби, зокрема: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Частинами 1-2 ст. 10 – 1 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку.
Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок прийняття на військову службу за контрактом врегульовано ст. 20 Закону № 2232-XII).
За приписами абз. 1 та 2 ч. 1 ст. 20 Закону № 2232-XII на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу з числа військовослужбовців базової військової служби, які пройшли базову загальновійськову підготовку, проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі та/або пройшли базову загальновійськову підготовку - на військову службу за контрактом осіб рядового складу;
військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, особи рядового складу, які проходять військову службу за контрактом, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну або повну загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За правилами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (далі - Постанова № 153) та затверджено “Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
0.07.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 942 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153”, якою пункт 4 постанови №153 доповнено абзацами такого змісту:
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу молодший лейтенант;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Отже, з аналізу норм Постанови № 153 видно, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців.
При цьому, така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Як встановлено судом, 16.03.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Пунктом 3 Контракту передбачено, що Контракт є строковим та укладається за погодженням сторін на 3 (три) роки.
Тобто строк дії вказаного Контракту спливав 16.03.2024 року.
Разом з тим, згідно відмітки у контракті про проходження служби, строк контракту ОСОБА_1 продовжено до оголошення демобілізації з 16.03.2024 року.
При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди з тих підстав, що контракт позивачем підписано 16.03.2021 в період до введення воєнного стану, оскільки Постанова № 153 не містить жодних застережень чи обмежень щодо необхідності підписання контракту саме вперше, за умови дотримання інших передбачених Постановою умов.
Норми вказаної Постанови не містять положень, які б встановлювали обмеження щодо: 1) повторного укладення контракту; 2) врахування чи впливу попереднього проходження військової служби за контрактом на право особи на отримання одноразової грошової винагороди.
Право на отримання зазначеної виплати виникає у військовослужбовця з моменту виконання встановлених Постановою № 153 сукупності умов (зокрема, прийняття на військову службу під час дії воєнного стану, проходження військової служби у визначений період, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях протягом встановленого строку, відсутність дисциплінарних та інших правопорушень).
Більше того, тлумачення п. 4 Постанови № 153 у вузькому значені, тобто лише відносно осіб, які вперше були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, котрі станом на 24.02.2022 вже перебували на військовій службі та у подальшому уклали контракт на проходження військової служби.
Суд зауважує, що за звичайних умов (за відсутності в Україні воєнного стану) позивач мав право звільнитися з військової служби за закінченням строку контракту з 16.03.2024 року, проте, саме через введення в Україні воєнного стану та встановлені у зв`язку з цим законодавчі обмеження контракт з позивачем продовжено з 16.03.2024 до оголошення демобілізації.
По суті така ситуація є рівнозначною укладенню позивачем з 16.03.2024 року нового контракту на тих самих умовах, але зі строком дії «до оголошення демобілізації».
Правовідносини щодо продовження строку дії контракту з 16.03.2024 року до оголошення демобілізації виникли після 24.02.2022 року, під час дії воєнного стану в Україні, до набрання чинності Постановою № 153, та станом на 16.03.2024 року позивачу було повних 21 рік, що відповідає віковій категорії військовослужбовців, зазначеній у Постанові № 153 (18-25 років). 
Беручи до уваги, що відповідно до змісту листа Військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2026 року № 2509/665 єдиною підставою для відмови позивачу у виплаті грошової винагороди за Постановою № 153 зазначено те, що ОСОБА_1 вступив на військову службу (уклав контракт) до введення воєнного стану, і тому він не підпадає під дію п. 4 Постанови № 153, суд, враховуючи наведені вище доводи, доходить висновку про протиправність дій відповідача, які полягають у відмові виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Також судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_7 від 03.01.2024 року, виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_8 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2026 року № 2509/1916/Двих, наданої на виконання ухвали суду, ОСОБА_1 в період з 21.05.2025 по 08.09.2025, із 26.09.2025 по 01.10.2025, із 02.11.2025 по 06.04.2026 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецька область, Покровський район, Добропільська міська територіальна громада: Донецька область, Волноваський район, Комарська сільська територіальна громада: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Новопавлівська сільська територіальна громада; Дніпропетровська область, Синельниківський район, Маломихайлівська сільська територіальна громада: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Покровська селищна територіальна громада; Запорізька область, Пологівський район, Воздвижівська сільська територіальна громада; Дніпропетровська область, Синельниківський район, Богинівська сільська територіальна громада.
При цьому, суд бере до уваги доводи відповідача про те, що така довідка не є документом, у розумінні пункту 4 Постанови № 153 та окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 № 5601/уд, який підтверджує дні участі у бойових діях в районах ведення бойових дій, які впливають на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 перевівся до військової частини НОМЕР_1 21.05.2025р. А відповідно до пункту 4 Постанови № 153 право на отримання одноразової грошової допомоги набувають військовослужбовці, які станом на 13.02.2025р. (дата набрання чинності Постановою № 153) набули необхідний стаж (період) участі у бойових діях. 
Тобто, для підтвердження терміну участі у бойових діях у спірному випадку мають юридичне значення періоди участі у бойових діях ОСОБА_1 до переведення до військової частини НОМЕР_1 , а саме: періоди участі під час проходження військової служби у військових частинах НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .
Разом з тим, зазначені обставини щодо періоду участі у бойових діях в розумінні Постанови № 153, як і питання, чи притягався позивач до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарні правопорушення, відповідачем не з`ясовувалися, а відповідно і не були враховані при наданні відповіді на заяву позивача про виплату спірної грошової винагороди.
При цьому, суд зауважує, що Міністром оборони України видано Доручення №999/уд від 20.02.2025 (далі - Доручення №999/уд), відповідно до якого передбачено виплату одноразової грошової винагороди після укладення контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, затвердженого Постановою, у розмірі один мільйон гривень, яка виплачується трьома частинами (далі - Допомога); одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - Винагорода) у розмірі один мільйон гривень. 
Крім того, Дорученням №999/уд командирів військових частин зобов`язано провести аналіз наявності зазначених вище військовослужбовців у підпорядкованих військових частинах; провести серед цих військовослужбовців роз`яснювальну роботу щодо умов та особливостей виплати Винагороди; створення (отримання) інформації про сумарну кількість днів безпосередньої участі вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій для виплати Винагороди або Допомоги у відповідності до Постанови та цього доручення.
Відтак, посилання відповідача на те, що позивач не звертався до командування військової частини з рапортами (чи будь-якими іншими зверненнями) про виплату винагороди відповідно до Постанови КМУ 153, є безпідставними.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проєктом нормативно-правового акта.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Суд встановив, що відповідачем не вчинено жодних дій, передбачених Дорученням №999/уд щодо встановлення переліку осіб, які мають право на отримання винагороди, передбаченої Постановою № 153, перевірки наявності права позивача на отримання такої винагороди, формування пакету документів щодо виплати одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови №153, направлення його на попередню перевірку щодо законності нарахування одноразової грошової винагороди.
Таким чином, оскільки перевірку цих ознак відповідач не проводив, що є його дискреційними повноваженнями, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача не може бути зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої Постановою № 153, як того просить позивач, а тому в цій частині позову слід відмовити.
З огляду на вищенаведене, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача вирішити питання щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до п.4 Постанови КМУ №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати позивачем не понесені, а тому розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) - задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до п.4 Постанови КМУ №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду.
У решті позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів