Справа № 307/4078/25
Провадження № 2/307/1458/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Рішко О.Т., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, 
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 листопада 2008 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано Вільховецько-Лазівською сільською радою, за актовим записом №37. 
Рішенням суду від 16 квітня 2025 року шлюб було розірвано.
Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею.
До шлюбу відповідачем було куплено житловий будинок 44 % готовності та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що підчас шлюбу вказаний будинок було добудовано за спільні кошти до 100 %., а відтак спільною сумісною власністю подружжя є 56 % вказаного будинку. Тобто частка кожного з них у спільному майні подружжя складає 28%. 
Відповідач право власності на вказаний будинок зареєстрував за собою, і в добровільному порядку здійснити розподіл вказаного будинку відмовляється. 
Тому, посилається на ст.. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст.. 368, 372, 377 ЦК України та на те, що діти проживають разом з нею, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 
Представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні відносно позову заперечив та зазначає, що спірний будинок повністю відповідачем був добудований до шлюбу, лише його реєстрацію було проведено за ним підчас шлюбу, а тому в позові просить відмовити. 
Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріли справи суд дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що 06 листопада 2008 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано Вільховецько-Лазівською сільською радою, за актовим записом №37. 
Рішенням суду від 16 квітня 2025 року шлюб було розірвано.
Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею.
Відповідно до договорів купівлі-продажу від 30 квітня 1998 року відповідач ОСОБА_4 придбав незакінчений будівництвом житловий будинок 44 % готовності та земельну ділянку площею 0,152 га , що розташовані в АДРЕСА_1 . 
Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електричної системи у сфері будівництва підтверджено, що 12.10.2012 року завершено будівництво житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . 
Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацією прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів підтверджено, що право власності на закінчений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку площею 0,152 га, що розташовані в АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 ..
Актом обстеження від 27.11.2025 року підтверджено, що діти сторін проживають разом з позивачкою. 
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України,  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних (навчання, ведення домашнього господарства , догляд за дітьми , хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 69 ч. 1 СК України„ Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу”
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 70 Сімейного кодексу України , у разі поділу майна , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя , частка майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
У відповідності до ч.ч.1.2. ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка , дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно ст.. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
А відповідно до ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Твердження представника відповідача про те, що спірний житловий будинок було закінчено будівництвом до шлюбу з позивачкою жодними доказами не підтверджено.
З вище наведених доказів, зокрема : витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електричної системи у сфері будівництва підтверджено, Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацією прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів вбачається, що будівництво спірного житлового будинку закінчено 12.10.2012 року, а право власності за відповідачем на нього зареєстровано 07.02.2005 року, тобто в шлюбі. 
Разом з тим суд враховує, що первинно спірний житловий будинок був набутий відповідачем за договором купівлі-продажу до шлюбу з позивачкою, тобто є його особистою власністю у частині 44 % готовності. Таким чином, спільною сумісною власністю може бути визнано лише ту частину об`єкта, яка виникла внаслідок його істотного поліпшення у період шлюбу. Відтак спільною сумісною власністю подружжя є 56 % вказаного будинку.
Однак враховуючи, що з позивачкою проживають їх двоє неповнолітніх дітей, суд вважає, за можливе  відступити від засади рівності часток подружжя на користь позивачки, і при таких обставинах позовні вимоги задовольнити, визнавшив порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
Щодо визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що земельна ділянка була набута відповідачем до шлюбу, а тому відповідно до ст.. 57 СК України є його особистою приватною власністю
Згідно ст.. 120 ЗК України та ст.. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок або його частину, переходить право на земельну ділянку або її відповідну частину, необхідну для обслуговування такого майна.
Разом з тим, сам по собі перехід права на частку житлового будинку не свідчить про можливість поділу земельної ділянки чи виникнення права власності на окрему її частину без установлення технічної можливості такого поділу. 
Доказів технічної можливості поділу земельної ділянку суду не надано.
Крім цього, ні позивачкою, ні її представником не доведено можливості формування окремої земельної ділянки без порушення вимог ст. 79-1 ЗК України та без зміни цільового призначення чи конфігурації земельної ділянки..
Також суд бере до уваги, що право на земельну ділянку у даному випадку є похідним від права на житловий будинок, а тому набуття права власності на 1/3 частину житлового будинку не виключає можливості користування земельною ділянкою у межах , необхідних для обслуговування належної їй частини нерухомого майна, без виникнення права власності на відповідну частину земельної ділянки.
За таких обставин, суд вважає, що позов у частині визнання права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягає.
Судові витрати покласти на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,10-13, 76-81,89, 264-265 ЦПК, суд,-
у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , залишивши 2/3 частини у власності ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 9084,00 грн. сплаченого судового збору.
В решті вимог відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 . 
Повний текст рішення виготовлено 14.05.2026. 

Головуючий: В.В. Чопик