Справа № 302/761/26 
Провадження № 2/302/502/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області 
в особі головуючого судді Кривка В. П.,
з участю секретарка судового засідання Липей В.В.,
без участі сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Гренджа В.Ю., до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивачки
09.06.2026 року в інтересах позивачки її представниця ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визначення ОСОБА_1 як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини строком у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Цей позов обґрунтований таким. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя вона склала заповіт на користь позивачки ОСОБА_1 , 1954 р.н. Згідно з цим заповітом ОСОБА_3 розпорядилася після її смерті передати домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,15 га, яка знаходиться в селі Синевирська Поляна, урочище «Заріка», яка належить їй згідно державного акту на право власності на землю серії ІV-ЗК № 007846 від 26.02.2002 року та все інше майно, яке буде належати їй на день її смерті і на яке вона по закону буде мати право, - позивачці ОСОБА_1 . Цей заповіт посвідчено ОСОБА_4 секретарем Син.Полянської сільської ради 23 січня 2006 року та зареєстровано в реєстрі за № 2. Цей заповіт не змінено та не скасовано. Позивачка про наявність заповітного розпорядження складеного ОСОБА_3 на її користь довідалася випадково у травні 2026 року, оскільки заповіт зберігався за місцем проживання спадкодавця в житловому будинку під АДРЕСА_1 та за життя ОСОБА_3 не повідомила позивачку про заповіт. Померла ОСОБА_3 доводилася позивачці далекою родичкою. Позивачка на прохання ОСОБА_3 допомагала останній при житті по господарству, доглядала її, коли остання хворіла, та здійснила організацію поховання ОСОБА_3 , взяла на себе всі фінансові витрати пов`язані з похованням померлої ОСОБА_3 . ОСОБА_3 не була одружена, дітей не мала та була одинокою. Спадкове майно померлої не є спірним, спадщина до майна померлої не відкривалася. При зверненні позивачкою до нотаріуса з метою прийняття спадщини вона довідалася, що у зв`язку з тим, що вона протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, місце реєстрації проживання на час смерті спадкодавця було іншим від місця реєстрації проживання позивача (спадкоємця), то відповідно вона вважається такою, що не прийняла спадщину за заповітом до майна померлої ОСОБА_3 . У зв`язку з чим нотаріус роз`яснив позивачці, що вона має право на звернення до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини. За наведених вище причин та з врахуванням того, що спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 немає, позивачка про заповітне розпорядження ОСОБА_3 складене на її користь, довідалася тільки в травні 2026 року, у зв`язку з чим пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом до майна померлої ОСОБА_3 , позивачка просить суд визнати вказану нею причину пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом поважною та надати їй додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини терміном у два місяці. У позасудовому порядку даний спір вирішити неможливо, із-за відсутності спадкоємців, які б прийняли спадщину до майна померлої ОСОБА_3 .

Винесені в справі процесуальні рішення
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.06.2026 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позиції сторін за змістом процесуальних заяв
Позивачка та її представниця - адвокатка Гренджа В.Ю. у підготовче судове засідання не з`явилися, проте остання подала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивачки з позицією підтримки позову. 
Синевирська сільська рада Хустського району Закарпатської області в особі уповноваженого представника в підготовче судове засідання не з`явилася, однак ОСОБА_5 подав суду заяву про визнання позову та відсутності заперечень до позовних вимог ОСОБА_1 з проханнями розгляд справи проводити без участі представника органу місцевого самоврядування.
Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов ОСОБА_1 задовольнити, виходячи з такого. 

Встановлені судом обставини
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років у с.Синевирська Поляна Міжгірського району Закарпатської області, про що виконкомом Синевирсько-Полянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області в Книзі реєстрації смертей 06.02.2012 року зроблено відповідний актовий запис за №1, що вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Синевирської сільської ради, за № 933 від 25.05.2026 року померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1925 р.н., на час смерті була зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживала, але не була зареєстрована: ОСОБА_1 , 1954 р.н., - родичка померлої.
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила заповіт, який 23.01.2006 року посвідчено секретарем Син.Полянської сільради Красняник М.М. та зареєстрований в реєстрі за №2, згідно якого ОСОБА_3 зробила таке розпорядження: домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , земельну ділянку розміром 0,15 га, яка знаходиться в селі Синевирська Поляна, урочище «Заріка», яка належить їй згідно державного акта на право власності на землю серії ІV-ЗК № 007846 від 26.02.2002 року та все інше майно, яке буде належати їй на день її смерті і на яке вона по закону буде мати право, заповіла позивачці ОСОБА_1 , 1954 р.н.
Вищенаведений заповіт не змінений та не скасований, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №85494267 від 03.06.2026 року.
Спадкові справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилися, а свідоцтва про право на спадщину – не видавалися, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №85494255 від 03.06.2026 року.
Згідно з держактом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №007846 від 26.02.2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №165, ОСОБА_3 , яка мешкала в АДРЕСА_1 , на підставі рішення 16 сесії 21 скликання Син.Полянської сільської ради народних депутатів від 23.11.1993 року було передано у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,15 га, яка розташована на території Син.Полянської сільради, для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку.
Згідно з випискою з погосподарської книги від 25.05.2026 року №931 виконкому Синевирської сільради Хустського району Закарпатської області громадянка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та був побудований до 1990 року, свідоцтво на право власності на цей будинок сільрадою не видавалось.

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права
Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ст.1216,1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними.
Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 766/14595/16 (провадження N 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18 (провадження N 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18 (провадження N 61-21447св19).
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 по справі № 333/8115/21.
ВП ВС у справі № 686/5757/23 у постанові від 26 червня 2024 року виснувала таке: необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.
Позивачка не знала про існування заповіту ОСОБА_3 , яка була її далекою родичкою, до травня 2026 року, при цьому за даних обставин заповіт є єдиною підставою спадкування до майна ОСОБА_3 для позивачки, адже остання не є спадкоємцем за законом.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що необізнаність позивачки про існування заповіту ОСОБА_3 є поважною причиною для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 . 
За вищенаведених обставин суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі, при цьому визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб, адже спадкові справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилися, а свідоцтва про право на спадщину – не видавалися.

Розподіл судових витрат 
Суд враховує те, що позивачка за подання цього позову сплатила судовий збір у сумі 1331 грн 20 коп та ту обставину, що відповідач визнав позов до розгляду справи по суті.
Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи вищенаведене, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні цього позову до суду, що становить грошову суму 665 грн 60 коп.
Керуючись ст.ст. 200, 206, 263-265, 273 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Визнання позову відповідачем прийняти.
Позов задовольнити повністю.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини строком у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. 
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, що становить суму 665 грн 60 коп.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо в Закарпатський апеляційний суд або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України. 
Рішення складено 29.06.2026 року.

Суддя	  	В. П. Кривка