Справа № 615/366/26
Провадження № 2/615/340/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Логвінова А.О.,
за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/366/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»
до  ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,
за участю учасників судового процесу:
представника позивача    Вакуленко В.М.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

04 березня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»(далі по тексту - позивач, ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 200409350 від 15 грудня 2015 року у розмірі 38 005,53 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200409350, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 12 487,31 грн строком на 1 096 днів з 15 грудня 2015 року по 15 грудня 2018 року, зі сплатою відсотків річних у розмірі 0,0001 % та комісії за обслуговування кредитної заборгованості. родовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною
Відповідач не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 29 039,64 грн, що складається з: заборгованості за кредитом 10 190,12 грн; заборгованості за відсотками 18 849,52 грн. Також нарахована сума інфляційних втрат у розмірі 6 349,94 грн та 3% річних у сумі 2 615,95 грн.
20 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (новий кредитор) укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору. За договором про відступлення прав вимоги позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 200409350 від 15 грудня 2015 року.

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. 

Заяви по суті справи від сторін не надходили. 

Аргументи (позиції) учасників справи. 

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації її місця проживання. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. 
Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Рух справи. 

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 05 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 

15 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200409350, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 12 487,31 грн строком на 1 096 днів з 15 грудня 2015 року по 15 грудня 2018 року, зі сплатою відсотків річних у розмірі 0,0001 % та комісії за обслуговування кредитної заборгованості (надалі – кредитний договір) (а.с. 9).
У п. 3 зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 зазначила, що просить кредитні кошти перерахувати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський».
На підтвердження факту укладення кредитного договору між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 представником позивача надано підписані відповідачем копії письмових доказів, зокрема: Заяву № 200409350 від 15 грудня 2015 року, Анкету № 2129721 від 15 грудня 2015 року, Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 15 грудня 2015 року, Договір добровільного страхування життя та здоров`я позичальника № S 200409350 від 15 грудня 2015 року, Договір добровільного страхування життя за пакетом програм страхування «Персональний медичний помічник» № РМР 200409350/450 від 15 грудня 2015 року (а.с. 9-15).
20 липня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було укладено Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, що підтверджується копією вказаного Договору (а.с. 29-30).
З наявної у матеріалах справи копії Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, що є додатком № 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200409350 від 15 грудня 2015 року на суму 29 039,64 грн, з яких: 10 190,12 грн заборгованість за тілом кредиту; 18 849,52 грн заборгованість за відсотками (а.с. 18-19).
Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості за кредитним договором № 200516129 від 27.04.2016, станом на 12.12.2024, складає таку ж суму, яка була передана позивачу як новому кредитору за Договором про відступлення прав вимоги.
Позивачем у позові зазначено, що станом на 21 січня 2026 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 29 039,64 грн, з яких: 10 190,12 грн заборгованість за кредитом; 18 849,52 грн заборгованість за відсотками. 
Також позивачем нарахована сума інфляційних втрат за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 6 349,94 грн та 3% річних з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у сумі 2 615,95 грн, які згадуються у розрахунку як штрафні санкції (а.с. 51).
До позову позивачем додано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року (перша та остання сторінка випивки долучені до паперової справи, повна виписка зберігається в електронній формі). 

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва ; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, справа №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його. Маючи сумніви у визначенні дійсного розміру заборгованості за іпотечним договором, суди не визначили його відповідно до умов кредитного договору.
У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.
Зі змісту кредитного договору вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» надало ОСОБА_1 кредит у сумі 12 487,31 грн, зі встановленим строком користування з 15 грудня 2015 року по 15 грудня 2018 року.
Згідно з п. 2 дослідженого кредитного договору № 200409350 від 15 грудня 2015 року, відповідачці було відкрито рахунок № НОМЕР_1 для використання виключно в рамках вказаного кредитного договору.
Окрім того, у п. 3 зазначеного кредитного договору ОСОБА_1 зазначила, що просить кредитні кошти перерахувати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський».
Проте позивачем до матеріалів справи не було долучено доказів перерахування кредитних коштів відповідачці на рахунок, зазначений у пунктах 2, 3 кредитного договору, а також на будь-який інший рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 . 
До позову позивачем додано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року (перша та остання сторінка випивки долучені до паперової справи, повна виписка зберігається в електронній формі). 
Проте, вказана виписка не містить доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. 
Окрім того, як вже зазначалось, ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2026 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у судове засідання.
07 травня 2026 року у судовому засіданні представнику позивача роз`яснювалась можливість надати суду підтвердження надання відповідачу кредиту, а також детального розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Представником позивача було повідомлено, що виписка по особовому рахунку відповідача за період у якому був наданий кредит відсутня, інших доказів не має, а щодо детального розрахунку повідомлено про неможливість його надання через відсутність бухгалтера. 
Отже, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження того, що позичальнику було перераховано кошти за кредитним договором № 200409350 від 15 грудня 2015 року.
Суд зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства необхідною умовою для констатації наявності заборгованості є не лише факт укладення відповідного договору, а й належне підтвердження факту перерахування (надання) кредитних коштів позичальнику. Без встановлення зазначеної обставини неможливо дійти висновку про виконання кредитором свого основного обов`язку з надання позичальнику кредитних коштів.
Так, відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Отже, саме факт надання кредитних коштів є істотною умовою виникнення відповідних правовідносин та підставою для виникнення у позичальника обов`язку щодо їх повернення.
За таких обставин та відповідно до змісту заявленого позову, дослідження судом доказів, які підтверджують рух грошових коштів та фактичне надання кредиту позичальнику входить до предмету доказування у даній справі.
Разом з тим, до позову не надано детального розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, на момент укладення Договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» №7_БМ від 20 липня 2020 року.
Позивачем лише у позові зазначено про наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором, вказана загальна сума заборгованості, без уточнення, які саме складові входять в загальний розмір боргу та їх розмір, порядок нарахування тощо.
Відтак, позивач не надав до суду детального розрахунку заявленої суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками, з якого можливо було б зробити висновок про період утворення заборгованості, встановити, чи сплачувалися взагалі кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувалися відсотки за користування кредитом.
Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 334/1746/15-ц, від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, достовірність, походження і розмір.
Слід зазначити, що передача права вимоги за договором відступлення на певну суму сама по собі не підтверджує обґрунтованість та фактичну наявність такої заборгованості.
Таким чином, передача права вимоги між кредиторами не звільняє нового кредитора від обов`язку довести належними та допустимими доказами наявність і розмір заборгованості, що підлягає стягненню.
Суд зауважує, що у даній справі позивач мав можливість надати докази на обґрунтування позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, проте зазначеного обов`язку позивач не виконав, належних та достатніх доказів суду не надав.
Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт надання кредитних коштів, а також розмір заявленої заборгованості, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, а тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати позивача зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу покладаються на позивача. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 280-284, 289, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 12 травня 2026 року. 

Суддя             А.О. Логвінов