Справа № 694/1298/26           Провадження №1-кп/694/220/26 
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
25.06.2026 року       м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi кримінальне провадження№№12026250360000294 від 12.03.2026 за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м.Звенигородка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, без освіти, не одруженого, працюючого охоронцем у ФОП « ОСОБА_5 », на утриманні має малолітніх ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , депутатом учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не є, раніше судимого 14.01.2026 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 382 КК України, з призначенням покарання у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн, який сплачено 13.02.2026, судимість в установленому порядку не знята та не погашена, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України,
з участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_8 ,

встановив:
Постановою від 12.04.2024 Ульяновського районного суду Кіровоградської області у справі №402/297/24, яка набрала законної сили 23.04.2024, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Також постановою від 11.11.2024 Ульяновського районного суду Кіровоградської області у справі № 402/1083/24, яка набрала законної сили 22.11.2024, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.01.2026, який набрав законної сили 16.02.2026, ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, який обвинувачений сплатив 13.02.2026.
Маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що постановами Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2024 та 11.11.2024, які набрали законної сили, його притягнуто до адміністративної відповідальності у тому числі до позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років (термін дії до 11.11.2029) діючи умисно, всупереч вимогам статті 8 Конституції України, якою передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, ст. 124 Конституції України (правосуддя в Україні здійснюють виключно суди), ст. 129-1 Конституції України (суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», якою передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами), підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. ст. 129-1 Конституції України та ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», з метою невиконання постанов суду, що набрали законної сили, маючи реальну можливість їх виконати, знову 11.03.2026 близько 12:00 год керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21104» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Шевченка в напрямку перехрестя з проспектом Шевченка м. Звенигородка, Черкаської області, де був зупинений на підставі п 3. ч.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським сектору реагування патрульної поліції Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
Досудовим слідством дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрали законної сили, особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним невиконання постанов суду, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому каявся, просив суд застосувати до нього покарання у виді штрафу.
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просив врахувати обставини наявності на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей, офіційне працевлаштування ОСОБА_4 та отримання офіційних доходів, сплату штрафу у повному обсязі, призначеного судом за вироком від 14.01.2026, позитивні характеристики обвинуваченого.
Суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними та відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи ту обставину, що обвинувачений повністю визнав свою вину та враховуючи його покази в судовому засіданні, суд вважає їх достовірними, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки проти цього не заперечують учасники судового розгляду та ці обставини ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував, що позиція учасників судового провадження добровільна та вони правильно розуміють зміст цих обставин. Суд роз`яснив про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку при такому порядку вирішення справи.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані стороною обвинувачення докази та обставини, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрали законної сили особою,раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Також відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому, таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України, а саме: щирого каяття, суд не знаходить, оскільки як вже зазначалося вище вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.01.2026 ОСОБА_4 вже засуджено за ч.1 ст. 382 КК України, при цьому з моменту ухвалення зазначеного вироку пройшло лише два місяці, як ОСОБА_4 знов вчинив проступок, передбачений цією ж статтею, але вже за частиною третьою. Тобто, висновків щодо неприпустимості невиконання судового рішення ОСОБА_4 не зробив, що виключає обставини йог щирого каяття.
Також суд зазначає, що обвинуваченим надані дві квитанції, одна з яких щодо сплати раніше присудженого штрафу на суму 8 500,00 грн, інша – донат Збройним Силам України в розмірі 1 500,00 грн., які суд не вважає суттєвою обставиною, оскільки доказів повної сплати штрафів у справах про адміністративні правопорушення не представлено, відсутності заборгованості за виконавчими провадженнями суду не надано. 
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином; дані про особу ОСОБА_4 , який не перебуває на «ДО» у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, раніше судимий, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, при цьому враховує легковажне відношення обвинуваченого до скоєного, факт часткової, але незначної за сумою, сплати обвинуваченим штрафів відповідно до судових рішень про притягнення його до адміністративної відповідальності, тому приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, передбачене ч. 3 ст. 382 КК України, у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд, беручи до уваги фактичні обставини кримінального правопорушення, те, що обвинувачений не ухилявся від слідства чи суду, вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства шляхом нагляду та виховного впливу органу пробації, що сприятиме його усвідомленню протиправності вчиненого діяння, налагодженню належної поведінки та недопущенню нових правопорушень.
У зв`язку з цим, суд ухвалює рішення про звільнення ОСОБА_4 , на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю два роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.
Цивільний позов не заявлявся.
Експертиза у даному кримінальному провадженні не проводилась.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні №12026250360000294 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 50-53, 65-67, 382 КК України, ст. 100, 174, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд
засудив:
Визнати  ОСОБА_4 ,   винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати  ОСОБА_4 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази - CD-R диск із записом з портативного відео реєстратора патрульного автомобіля - залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя          ОСОБА_1