Справа № 355/2549/25 
Провадження № 2/355/324/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Цирулевської М. В.,
за участю:
секретарів судового засідання Старенької С. М., Білоног В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,
УСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 , споживач) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі також відповідач, ФОП ОСОБА_2 , виконавець) про захист прав споживачів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.04.2025 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (замовник) був укладений договір на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів від №253-061 (надалі також договір, договір №253-061 від 27.04.2025). Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виготовити та встановити меблі.
Ціна договору складає 300000,00 грн, що вбачається з протоколу погодження ціни до договору. На виконання умов договору ОСОБА_3 сплатила на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 30000,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 844H-M5HC-5HTX-0AX9 від 27.04.2025 (10% від ціни договору) та 150855,00 грн згідно з прибутковим касовим ордером №1 від 16.05.2025 (50% від ціни договору), що разом перевищує 60% від узгодженої сторонами ціни договору. Тобто, ОСОБА_3 повністю виконала свої зобов`язання за укладеним договором та мала правомірні очікування про належне виконання умов договору з боку виконавця в обумовлені строки. Тому ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний був у визначені договором строки - протягом 75 календарних днів від дня отримання 60% ціни договору - виготовити та змонтувати замовлені споживачем меблі.
Крім того, 14.11.2025 за №1-11-2025 ФОП ОСОБА_2 надав гарантійний лист, чим визнав факт укладання та прострочки виконання, а також обізнаність про всі істотні умови договору.
Станом на 01.12.2025 ФОП ОСОБА_2 свої договірні зобов`язання так і не виконав.
22.11.2025 ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_1 договір про уступку права вимоги (надалі також договір уступки) щодо усіх прав та обов`язків, що випливають з договору на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів №253-061 від 27.04.2025 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Позивач повідомив відповідача про заміну кредитора в зобов`язанні - за договором №253-061 від 27.04.2025 - шляхом надіслання ФОП ОСОБА_2 відповідного повідомлення рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання відповідача та здійснення ним підприємницької діяльності.
Таким чином, позивач стверджує, що договір про виготовлення меблів укладений у письмовій формі з дотриманням вимог чинного на час укладення договору законодавства, підписаний сторонами та на даний час є таким, що продовжує свою дію, оскільки сторонами залишаються невиконані його істотні умови.
Відповідачем не виконані свої зобов`язання по виготовленню та встановленню меблів.
Строк прострочки відповідача щодо виготовлення меблів позивач обраховує з 01.08.2024, що станом на день звернення до суду складає 123 дні.
До позивача перейшло права вимоги за договором згідно із договором уступки від 22.11.2025.
З урахуванням прострочки виконання відповідачем за укладеним договором неустойка (пеня) складає згідно з розрахунком позивача: 300000,00 грн х 3% х 123 дні = 1080000,00 грн.
Відтак, позивач, із посиланням на положення статей 509, 526, 837,843, 854 ЦК України, ст. 1, 2 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначив про порушення його прав як споживача за договором на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів від №253-061 27.04.2025, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за оплачений, але не поставлений товар, та з урахуванням прострочки виконання відповідачем за укладеним договором, просив стягнути неустойку (пеню), яка станом на день звернення до суду складає 123 дні та становить 1080000,00 грн. 

У відзиві на позовну заяву, за підписом представника відповідача, адвоката Рубля О.С., сторона відповідача не погоджується із твердженнями позивача та вказує, що 27.04.2025 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно було укладено договір на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів №253-061. Відповідно до зазначеного договору виконавець, на замовлення та відповідно до побажань замовника, зобов`язується здійснити розробку корпусних меблів, а також здійснити доставку, занесення та монтаж меблів у приміщення замовника, а замовник зобов`язується узгодити проектну документацію меблів, своєчасно здійснювати поетапну оплату розробки, виготовлення, доставки та монтажу меблів, відповідно до умов цього договору. Відповідно до домовленостей, досягнутих сторонами, виконання договору складається із декількох етапів: (1) Розробка ескізів меблів; (2) виготовлення меблів; (3) доставка, монтаж та приймання робіт. Ціна договору складається із суми вартості виконання цих етапів робіт. Вартість кожного з цих етапів вказана у пунктах 1- 2.6 додатку №2 до договору від 27.04.2025. Замовником, на виконання вимоги п. 4.1 договору, було 27.04.2025 внесено передплату у розмірі 30000,00 грн, а виконавцем розпочато розробку ескізів меблів. Цим пунктом також передбачено, що перший етап виконання цього договору, вказаний у пункті 2.1, виконавець зобов`язується виконати протягом 10 днів з моменту внесення замовником передоплати. Зазначену вимогу виконавець виконав у повному обсязі та у встановлені договором строки. Повна вартість виготовлення меблів зазначена у п. 2.1 додатку №2 до договору від 27.04.2025 та становить 255565,00 грн. Згідно з п. 4.2 договору відлік 75 днів на виконання другого етапу робіт починається з дня, коли замовником сплачено аванс у розмірі 153339,00 грн. Відповідно до наявного у виконавця прибуткового касового ордеру №1 від 16.05.2025, замовник вніс оплату у розмірі 150855,00 грн. Сплачені 27.04.2025 30000,00 грн у якості авансу не можуть бути включені у вартість виготовлення меблів, оскільки відповідно до п. 3.1 договору та п.п. 2.1 - 2.6 додатку до договору, складають вартості різних видів робіт. 
14.11.2025 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надав гарантійний лист, яким гарантував здійснення доставки та початку монтажу меблів відповідно до умов Договору №253-061 від 27 квітня 2025 року на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 . Замовник, відповідно до п. 4.2 договору не вніс 60% вартості за виготовлення меблів, відповідач виконав свої зобов`язання та здійснив виготовлення, доставку та монтаж меблів за вказаною адресою 21 грудня 2025 року. Надалі уся комунікація відповідача із замовником здійснювалася через позивача, який наголошував, що отримав права вимоги усіх прав та обов`язків відповідно до договору про уступку права вимоги.
Крім того, сторона відповідача у відзиві на позов наголошує, що первинний кредитор, ОСОБА_3 , не сплатила кошти у розмірі 60% від вартості виготовлення меблів та у неї не виникло права вимагати виготовлення, доставки та монтажу меблів, відтак, таке право вона не може відступити. Більш того, відповідач наголосив, що за своєю правовою природою договір підряду є двостороннім та взаємним правочином, який породжує зустрічні права та обов`язки для обох сторін. Відповідно до положень цивільного законодавства, у частині зобов`язання щодо здійснення остаточного розрахунку за виконані роботи, замовник виступає як боржник, а виконавець - як кредитор. Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Так, відповідно до положень цивільного законодавства України одностороння заміна сторони договору є неможливою. Таким чином, оскільки виконавець не надавав згоди на заміну боржника (замовника) у зобов`язанні, останній залишається єдиною відповідальною особою за здійснення розрахунків, а заміни сторони у зобов`язанні не відбулося.
Також представник відповідача наголошував, що права споживача не можуть бути відступлені на користь третіх осбі, а відтак, зважаючи на все вищевикладене, позивач не є споживачем за договором №253-061 від 27.04.2025.
Крім того, відповідач, із посиланням на ст. 551 ЦК України, наголошував, що стягнення неустойки у заявленому позивачем розмірі 1080000,00 грн є неправомірним та неспівмірним; нарахування такої пені було здійснено за період прострочення, що виникло виключно з вини замовника, а відтак є безпідставним з огляду на відсутність вини виконавця.
Зважаючи на означені доводи, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з висновками відповідача та зазначає, що відповідач визнає, що 16.05.2025 отримав 150855,00 грн, що само по собі перевищує 50% від узгодженої загальної вартості договору. Крім того, визнає отримання авансу 30000,00 грн. Факти, визнані відповідачем, не підлягають доказуванню. Позивач виконав свої зобов`язання та своєчасно сплатив 60% від загальної вартості договору. Відповідач визнає отримання 180855,00 грн, тобто більше 60% ціни договору. Протягом строку дії договору відповідач не заявляв жодних претензій з приводу прострочки позивачем грошових зобов`язань та/або наявності будь-яких перешкод з виготовлення замовлених меблів. За викладеним у відзиві на позов твердженням, відповідач не був присутнім під час виконання умов договору і жодного разу особисто не спілкувався з позивачем. Зі змісту акта №21/12 від 21 грудня 2025 року про відмову від оплати убачається, що він складений у місті Києві і підписаний особисто ОСОБА_2 , який не міг особисто сприймати поведінку позивача, а відтак здійснювати документування такої поведінки розумно, обачливо, добросовісно та доброчесно. Станом на 21.12.2025 зазначена в акті ОСОБА_5 вже припинила участь у відносинах з ФОП ОСОБА_2 , що ґрунтуються на договорі. Відтак, за жодних обставин ОСОБА_5 не є зобов`язаною або управненою стороною за договором. Крім того, акт не містить вказівки на монтаж меблів як обов`язкової складової належного виконання договору, що свідчить про невиконання відповідачем умов договору у спосіб, порядок та строк, передбачений домовленістю сторін, у тому числі станом на 21.12.2025. Наявність акта №21/12 від 21 грудня 2025 року про відмову від оплати стала відома позивачу лише у зв`язку з отриманням відзиву на позов.

У запереченнях (на відповідь на відзив), за підписом представника відповідача, адвоката Рубля О. С., сторона відповідача не погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив та наголошує, що договір №253-061 від 27.04.2025 є поетапним, це підтверджується розділом ІІ «Етапи виконання цього договору». Відповідно до домовленостей, досягнутих сторонами, виконання договору складається із двох (саме так зазначено в запереченнях на відповідь на відзив) етапів: (1) розробка ескізів меблів; (2) виготовлення меблів; (3) доставка, монтаж та приймання робіт відповідно до протоколу погодження ціни до Договору, повна вартість договору становить 300000,00 та складається із суми вартості виконання трьох етапів робіт, вказаних у п.п. 2.1, 2.2 та 6.1 договору. Аналіз зазначених положень дає підстави зробити наступні висновки: - сума у розмірі 30000,00 грн є передоплатою, визначеною п. 2.1 договору, який регулює перший етап виконання робіт; - сума у розмірі 255565,00 грн є вартістю, визначеною п. 2.2 договору, який регулює другий етап виконання робіт; - сума у розмірі 14435,00 грн є вартістю, визначеною п. 6.1 договору, який регулює третій етап виконання робіт. З огляду на вищезазначене, кожна з наведених грошових сум має виключне цільове призначення та спрямовується на оплату конкретного етапу робіт. Жодна з цих сум не є взаємозамінною та не може бути використана або зарахована для фінансування чи оплати будь-якого іншого етапу робіт, окрім того, для якого вона прямо передбачена.
Також представник відповідача наголосив щодо розбіжностей у діях замовника та позивача, оскільки після підписання договору про уступку прав ОСОБА_3 продовжувала комунікацію з виконавцем, та діяла як замовник від власного імені, у відповідача були відсутні жодні підстави надавати ОСОБА_1 інформацію за договором.
Також представник відповідача, із посиланням на ст. 551 ЦК України, повторно наголосив, що стягнення неустойки у заявленому позивачем розмірі 1080000,00 грн є неправомірним та неспівмірним.
ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.
02 грудня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (подана через систему «Електронний суд 01.12.2025 та зареєстрована судом 02.12.2025), до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів (а.с. 1-3).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 15.12.2025 відкрито провадження (загальне позовне провадження) в означеній справі, підготовче судове засідання призначено на 09.01.2026 (а.с. 21-22).
Копії ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено сторонам по справі. 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулось із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 20.12.2025, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.
07.01.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача, адвокатом Рубля Олександром Сергійовичем, подана заява про доступ до електронної справи для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи.
08.01.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача, адвокат Рубля О. С. подав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивовану тим, що договір про надання правової допомоги із відповідачем укладено 05.01.2026, у зв`язку з чим представник відповідача не мав змоги ознайомитись із матеріалами справи, а також належно підготуватись до судового розгляду. 
У підготовче судове засідання 09.01.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися, інших клопотань або заяв не надходило.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 09.01.2026 підготовче судове засідання відкладено на 09.02.2026.
21.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, за підписом представника відповідача, адвоката Рубля О. С. 
23.01.2026 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив.
28.01.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, за підписом представника відповідача, адвоката Рубля О.С.
28.01.2026 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у цій справі.
03.02.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення (на відповідь на відзив), за підписом представника відповідача, адвоката Рубля О. С.
09.02.2026 через систему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про залишення відзиву на позов без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його подання, а також заяву про визнання доказів неналежними, недопустимим, недостовірними, недостатніми.
У підготовчому судовому засіданні 09.02.2026 позивач взяв участь у режимі відеоконференції, надав пояснення та обґрунтування з питань, які підлягають вирішенню/дослідженню під час підготовчого провадження.
У підготовчому судовому засіданні, розглядаючи та з`ясовуючи питання, на виконання вимог ст. 197 ЦПК України, суд дійшов висновку, що особиста явка відповідача має істотне значення для розгляду справи та з`ясування її фактичних обставин, відтак, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 09.02.2026 явку відповідача в судові засідання у цій справі визнано обов`язковою, у зв`язку із чим підготовче судове засідання відкладено на 23.02.2026.
23.02.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача, адвоката Рубля О. С., про відкладення (перенесення) розгляду справи з підстав необхідності участі адвоката Рубля О. С. в судовому засіданні Львівського апеляційного суду в справі №466/340/25.
У підготовчому судовому засіданні 23.02.2026 позивач взяв участь у режимі відеоконференції, заперечив проти відкладення підготовчого судового засідання, наполягав на закритті підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.
У підготовчому судовому засіданні 23.02.2026 судом залишено без задоволення клопотання представника відповідача, адвоката Рубля О. С., про залишення позовної заяви без руху.
Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення підготовчого судового засідання у цій справі, зважаючи на не з`явлення в судове засідання відповідача, явку якого визнано судом обов`язковою, а також з огляду на те, що судом двічі відкладалося підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача та для надання можливості останньому надати правову позицію з питань, які підлягають вирішенню/дослідженню під час підготовчого провадження.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 23.02.2026 закрито підготовче провадження в цій справі, розгляд справи по суті призначений на 30.03.2026.
23.02.2026 позивачем подано клопотання про визнання зловживання процесуальними правами представника відповідача.
03.03.2026 позивачем подані додаткові пояснення у справі із доданням, в тому числі, переписки в групі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» в одному із мобільних месенджерів. 
У судовому засіданні 30.03.2026 сторонами були проголошені вступні слова, сторони поставили питання, судом з`ясована позиція сторін щодо заявлених позовних вимог. У судовому засіданні оголошено перерву до 06.05.2026, наголошено представнику відповідача, що судом визнано явку відповідача обов`язковою.
04.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення за підписом представника відповідача, адвоката Рубля О. С.
У судовому засіданні 06.05.2026 судом досліджені матеріали справи з наявними доказами, з огляду на питання, що виникли під час дослідження доказів, судом оголошено перерву в судовому засіданні на 08.06.2026.
11.05.2026 позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у цій справі із доданням доказів щодо належності саме позивачу будинку по АДРЕСА_1 .
04.06.2026 до суду надійшов лист за підписом відповідача про надання для ознайомлення оригіналів документів.
У судовому засіданні 08.06.2026 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про визнання зловживання процесуальними правами представника відповідача з підстав та мотивувань, зазначених у судовому засіданні, відбулися судові дебати, судом здійснено перехід до стадії ухвалення та проголошення судового рішення, оголошено перерву у зв`язку із цим до 11.06.2026.
У судове засідання 11.06.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець, дата реєстрації: 29.05.2023, вид діяльності: 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах (основний); 46.15 діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; 31.09 виробництво інших меблів; 46.47 оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 95.24 ремонт меблів і домашнього начиння; 31.01 виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 31.02 виробництво кухонних меблів; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 46.90 неспеціалізована оптова торгіля;52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 74.10 спеціалізована діяльність з дизайну; 43.32 установлення столярних виробів; 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (а.с. 4). 
27.04.2025 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір №253-061 на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів, місце укладення договору - місто Київ (а.с. 8-10).
За умовами означеного договору між сторонами погоджено: предмет договору; етапи виконання договору; ціну договору; строки; гарантії; доставку, монтаж та приймання робіт; відповідальність сторін; форс-мажор; спори; припинення договору. У договорі зазначено адреси та інші реквізити сторін (а.с. 8 (зворот)-10).
Відповідно до домовленостей розділу ІІ договору, досягнутих сторонами, виконання договору складається із двох етапів: (1) розробка ескізів меблів; (2) виготовлення меблів. 
Водночас, як зазначено в п. 3.1. договору, його ціна складається із суми вартості виконання трьох етапів робіт, вказаних у пунктах 2.1-2.3 цього договору, а саме: розробки та затвердження візуалізації, виготовлення меблів та монтажу меблів. Повна ціна договору вказана в п. 2.7 додатку №2. Вартість кожного з етапів вказана у п. 1-2.6 додатку №2 до договору.
Вказані у додатку №2 цього договору ціни можуть бути змінені за взаємною згодою сторін за наявності вагомих підстав для такої зміни. Оплата замовником виконаних робіт за даним договором здійснюється в національній валюті України - гривні. Розрахунок по договору здійснюється в готівковій або безготівковій формі (п. 3.2- 3.3 договору №253-061 від 27.04.2025). 
Так, додатком №2 до договору №253-061 на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів від 27.04.2025 є протокол погодження ціни договору, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Місце укладення протоколу погодження ціни договору - місто Київ, дата - 27.04.2025.
Сторони уклали додаток №2 до договору №253-061 на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів від 27.04.2025, яким узгодили ціну цього договору. Згідно із п.1 додатку №2, вартість технічного заміру - 1000 грн. Відповідно до п.1.1, сума, яка підлягає поверненню в разі розірвання договору з ініціативи замовника, після розробки виконавцем візуалізації меблів становить 10000,00 грн. Як вбачається із п. 2.1 договору, вартість виготовлення меблів коштує - 255565,00 грн. За змістом п. 2.2. додатку №2, передоплата, передбачена п. 2.1 договору, становить 30000,00 грн., яка сплачується замовником одразу після підписання договору до початку його виконання. Крім того, у додатку №2 зазначено: адміністративні витрати - 25555,00 грн; вартість доставки меблів - 3500,00 грн; вартість занесення меблів - 1600,00 грн. (вартість занесення меблів при умові, що габарити меблів дозволяють підйом меблів за допомогою ліфта). Вартість монтажу меблів в приміщенні замовника, згідно із п. 2.6 договору, становить 12780,00 грн. Відповідно до п. 2.7 додатку №2, повна вартість цього договору становить 300000,00 грн, та складається із суми вартості виконання трьох етапів робіт, вказаних у пунктах 2.1-2.2 та 6.1 Договору. 
У п. 2.1 зазначені умови щодо першого етапу робіт - розробки ескізів меблів.
При цьому, згідно із п. 2.1.4 із затвердженням візуалізації замовник здійснює авансовий платіж, який складає 50% від узгодженої загальної вартості договору яка вказана у п. 2.7 додатку №2 до цього договору. Сума авансового платежу, разом із сумою передоплати, передбаченою п. 2.2. додатку №2 до договору з ініціативи замовника, поверненню не підлягає.
Відповідно до п. 2.1.5 договору після отримання оплати за перший етап робіт, виконавець негайно приступає до другого етапу робіт.
У п. 2.2 сторони погодили умови щодо другого етапу робіт - виготовлення меблів. Другий етап робіт здійснюється виконавцем згідно з технологічними вимогами протягом 75 календарних днів з часу підтвердження візуалізації та оплати авансового платежу відповідно до п. 2.1.4 договору №253-061 на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів від 27.04.2025.
Відповідно до п.4.1 договору перший етап виконання цього договору, вказаний у п. 2.1 договору, виконавець зобов`язується виконати протягом 10 днів з моменту внесення замовником передоплати у розмірі, погодженому між сторонами під час підписання даного договору, та зазначеному у п. 2.2 додатку №2 до цього договору.
Згідно із п. 4.2 другий етап виконання цього договору, вказаний у п. 2.2 договору, виконавець зобов`язується виконати протягом 75 днів з часу отримання від замовника авансового платежу, який складає 60% від повної вартості виготовлення меблів, за винятком п. 2.2.2 даного договору (згідно із п. 2.2.2 договору якщо в замовлених меблях присутні деталі зі штучного каменю (стільниці, скіналі, мийки тощо) строки виготовлення таких деталей продовжуються на 40 календарних днів від дати передачі меблів замовнику. Пропозиції замовника щодо внесення змін до візуалізації і зміни у візуалізації можуть бути затверджені шляхом обміну між сторонами фотографіями візуалізації через електронні месенджери або електронною поштою).
Відповідно до п. 4.3 строки виготовлення меблів відповідно до п. 2.2. договору, можуть бути продовжені на невизначений термін у випадку, якщо у замовника не готовий чистовий (фінішний) ремонт. Відлік 75 днів виготовлення меблів починається з моменту, коли замовник повідомляє та підтверджує виконання про закінчення ремонтних робіт в приміщенні.
Згідно із п. 4.4 договору №253-061 від 27.04.2025 виконавець має право достроково виконати кожен з етапів робіт.
Відповідно до п. 4.5 договору затримка виплати замовником платежів, передбачених кожним з етапів цього договору, зупиняє сплив термінів виконання наступних етапів договору до повної сплати заборгованості і продовжує час виконання виконавцем наступного етапу робіт на час затримки платежу.
Згідно із п. 4.6 вказані у договорі строки можуть бути змінені за згодою сторін письмово або шляхом обміну електронними повідомленнями.
Згідно з платіжною інструкцією №844Н-М5НС-5НТХ-0АХ9 від 27.04.2025 ОСОБА_3 здійснила платіж на ім`я ФОП ОСОБА_2 , р/р НОМЕР_1 в АТ КБ «Приват Банк» у сумі 30000,00 грн, призначення платежу: оплата згідно договору №253-061 від 27.04.2025 (а.с. 11).
Як вбачається із прибуткового касового ордеру №1 від 16.05.2025, ФОП ОСОБА_2 , на підставі договору №253-061 від 27.04.2025, отримав від ОСОБА_3 150855,00 грн (а.с. 12).
Відповідно до гарантійного листа від 14.11.2025 №1-11-2025 ФОП ОСОБА_2 гарантував ОСОБА_3 здійснення до 30 листопада 2025 року доставки та початок монтажу меблів відповідно до умов договору №253-061 від 27.04.2025 на її об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 час доставки буде погоджено у телефонному режимі (а.с. 13). 
22 листопада 2025 року між ОСОБА_3 (кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про уступку права вимоги, відповідно до якого кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги до боржника ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , що виникло на підставі договору №253-061 на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів від 27.04.2025 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5).
Відповідно до укладеного договору про уступку права вимоги, новий кредитор набуває всі права та обов`язки за договором №253-061 від 27.04.2025, в тому числі вимоги до боржника щодо належного виконання за договором та наслідків невиконання, неналежного виконання та/або визнання недійсним, а у боржника виникає обов`язок належно виконати свої зобов`язання за договором новому кредитору.
Крім того, кредитор передає новому кредитору докази на підтвердження проведених оплат, передає належним чином оформлені копії платіжних документів, примірник договору, протокол погодження ціни до договору.
З моменту підписання договору уступки до нового кредитора переходять усі права та обов`язки, що випливають з договору.
Укладаючи договір, сторони керувалися положеннями ст. 512-519 ЦК України і не мали на меті укладати інші правочини або приховати цим договором інші правочини.
В матеріалах справи міститься повідомлення ФОП ОСОБА_2 про заміну кредитора від 22.11.2025, що здійснено шляхом надіслання рекомендованим листом №0101911958318 від 22.11.2025 (а.с. 6-7).
Стороною відповідача надані акти приймання-передачі меблів від 28 листопада 2025 року, відповідно до яких виконавець виготовив, доставив та передав замовнику меблі, передбачені договором та додатком №1 до договору, а саме гардеробну та передпокійза адресою: АДРЕСА_1 (а.с.73). Замовником оглянуто меблі, дефектів чи пошкоджень на них не виявлено, що підтверджує факт їх доставки. Як зазначено в актах, сторони підтверджують, що виконавець передав, а замовник прийняв меблі для подальшого їх монтажу виконавцем. Підписанням актів сторони підтверджують факт передачі виконавцем меблів у власність замовнику (а.с. 73).
Оригінали означених актів судом оглянуто в судовому засіданні 08.06.2026.
Також стороною відповідача надано акт №21/12 про відмову від оплати від 21 грудня 2025 року, складений виконавцем в м. Києві, за змістом якого вбачається, що виконавець ФОП ОСОБА_2 належним чином виконав зобов`язання за договором №253-061 від 27.04.2025 щодо розробки дизайну, виготовлення та доставки меблів за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору №253-061 від 27.04.2025, передані замовнику в належному стані. Замовник заявив про відмову від оплати за договором №253-061 від 27.04.2025. Акт підписаний ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та під графою «замовник від підпису відмовився» наявні підписи виконавця ФОП ОСОБА_2 , присутнього свідка ОСОБА_8 (а.с. 49).
Стороною відповідача не заявлено клопотання про виклик в якості свідків жодної із вказаних осіб. 
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 316034231) від 25.11.2022 ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, загальною площею 126,9 кв.м., житлова площа 33,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . За даними вказаного витягу, форма власності - приватна, розмір частки 1/1, дата час державної реєстрації - 22.11.2022 о 11:30:09.
Позивачем долучено до матеріалів справи скріншоти переписки в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в одному із мобільних месенджерів.
Жодною із сторін не заявлено клопотання про залучення/виклик в якості свідка замовника за договором ОСОБА_3 .
Відповідач, не дивлячись на визнання судом його явки обов`язковою, в жодне із судових засідань не з`явився.
IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки Верховного Суду в релевантних правовідносинах. Зміст спірних правовідносин.
Щодо договору №253-061 від 27.04.2025.
За положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно з частини 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до положень статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно із статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Стаття 853 ЦК України встановлює обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Частиною 1 статті 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до частини 4 статті 879 ЦК України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Відповідно до частини 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.
Закон України «Про захист прав споживачів» (надалі також Закон) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Так, предметом регулювання вказаного вище Закону є відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
У п. 7, 8, 14, 18, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено наступні дефініції, якими в межах його предмета регулювання він оперує: 
- договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами; 
- договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку; 
- нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції; 
- продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; 
- споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як слідує із статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 537/4905/15-ц).
Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено в п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (п. 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19).
Частиною першою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено заборону нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару (п. 3 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
Відповідно до положень статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Щодо договору уступки.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).
Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 520 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ч. 1 ст. 217 ЦК України).

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.
Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконання відповідачем (виконавцем) своїх зобов`язань за договором про розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів. Предметом позову у справі є захист прав споживача шляхом стягнення неустойки (пені) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
V.  Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.
За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.
Судом, з огляду та на підставі встановлених фактичних обставин цієї справи (розділ ІІІ цього рішення суду), зважаючи на предмет і підстави заявлених позовних вимог, а також з огляду на обґрунтування та заперечення сторін щодо суті спору, вбачаються такі істотні для справи обставини/питання, що підлягають дослідженню:
1) належне/неналежне виконання сторонами договору своїх зобов`язань за ним, із окремим дослідженням питання наявності прострочки виконання відповідачем зобов`язань по виготовленню меблів;
2) дійсності переходу права вимоги за договором від ОСОБА_3 до позивача ОСОБА_1 ;
3) підставності стягнення пені відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та її розміру (за підставності стягнення), дискреція суду щодо можливості її зменшення.
Досліджуючи означені обставини/питання, надаючи правову оцінку обставинам справи, суд доходить таких висновків.

1)Щодо належного/неналежного виконання сторонами договору своїх зобов`язань за ним (із питанням наявності прострочки виконання відповідачем зобов`язань по виготовленню меблів).
Судом встановлено, що між відповідачем (виконавець) та ОСОБА_3 (замовник) був укладений договір на розробку дизайну, виготовлення та монтаж корпусних меблів №253-061 від 27.04.2025. Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виготовити та встановити меблі.
Означений договір є змішаним договором надання послуг та підряду.
Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, притаманних для означених видів договорів.
Суд констатує, що  ОСОБА_3 є споживачем, а відповідач - виконавцем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», відтак, на виниклі між ними правовідносини поширюється дія означеного Закону.
Ціна договору складає 300000,00 грн. На виконання умов договору ОСОБА_3 сплатила на користь ФОП ОСОБА_2 30000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №844H-M5HC-5HTX-0AX9 від 27.04.2025 та 150855,00 грн згідно з прибутковим касовим ордером №1 від 16.05.2025. Всього ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 сплачено 180855,00 грн.
Виконавець зобов`язався виготовити, доставити, передати та змонтувати меблі замовнику за адресою: АДРЕСА_1 .
Означені обставини визнаються обома сторонами.
Перший етап робіт - розробка ескізів меблів - виконаний виконавцем належним чином та у встановлені строки, цей етап оплачений замовником. Спір щодо виконання сторонами своїх зобов`язань за першим етапом між позивачем та відповідачем відсутній.
Водночас, щодо виконання своїх зобов`язань за договором виконавцем (відповідачем) по другому етапу - виготовлення меблів - сторони по-різному тлумачать умови договору в частині суми оплати та, відповідно, строків виконання цього етапу, які розпочинають свій відлік із дати повної оплати за цим етапом.
Так, позивач, здійснюючи посилання на п. 2.2.1 у взаємозв`язку із п. 2.1.4 зазначає, що строк виготовлення меблів складає 75 днів з часу підтвердження візуалізації та оплати авансового платежу відповідно до п. 2.1.4, який складає 50 % від узгодженої загальної вартості договору, яка вказана у п. 2.7 додатку №2 до договору (тобто, 50 % від 300000,00 грн = 150000,00 грн).
Згідно із тлумаченням відповідних умов договору відповідачем, повна вартість виготовлення меблів зазначена у п. 2.1 додатку №2 до договору від 27.04.2025 та становить 255565,00 грн. Згідно з п. 4.2 договору відлік 75 днів на виконання другого етапу робіт починається з дня, коли замовником сплачено аванс, який складає 60% від повної вартості виготовлення меблів, тобто 153339,00 грн (60% від 255565,00 грн). При цьому, сплачені 27.04.2025 30000,00 грн у якості авансу не можуть бути включені у вартість виготовлення меблів, оскільки відповідно до п. 3.1 договору та п.п. 2.1 - 2.6 додатку до договору, складають вартості різних видів робіт.
Суд, дослідивши умови договору, якими обґрунтовуються доводи сторін, доходить висновку, що між вказаними пунктами договору №253-061 від 27.04.2025 будуть відсутні неузгодженості, якщо сума передоплати в розмірі 30000,00 грн є складовою вартості етапу виготовлення меблів, а під повною вартістю виготовлення меблів, зазначеною у п. 4.2 договору, малася на увазі повна вартість договору. Відповідно, авансовий платіж у розмірі 60% складав суму 180000,00, з урахуванням передоплати.
При цьому, такий висновок суду ґрунтується на тому, що здійснивши математичні підрахунки, відповідно до умов додатку №2 до договору, повна вартість договору в розмірі 300000,00 грн буде наявною, якщо: 1000,00 грн (вартість технічного заміру) + 255565,00 грн (вартість виготовлення меблів) + 25555,00 грн (адміністративні витрати) + 3500,00 (вартість доставки меблів) +1600,00 грн (вартість занесення меблів) + 12780,00 грн (вартість монтажу) = 300000,00 грн.
У випадку, якщо сума передоплати (30000,00 грн) не включається до вартості виготовлення меблів, загальна сума за договором становитиме 330000,00 грн, що суперечить умовам договору.
За означеного підходу: за п. 2.2.1 у взаємозв`язку із п. 2.1.4 договору - 50 % від узгодженої загальної вартості договору, яка вказана у п. 2.7 додатку №2 до договору (тобто, 50 % від 300000,00 грн) становитиме 150000,00 грн - вартість послуг за другий етап.
За п. 4.2 договору - 60 % від 300000,00 грн - 180000,00 грн (з урахуванням передоплати в розмірі 30000,00 грн) - авансовий платіж за 2 етап та оплата за перший етап.
У випадку ж тлумачення умов договору так, як їх тлумачать сторони, вбачається неузгодженість між означеними умовами договору.
Враховуючи зазначене, при розгляді спору, у контексті обставин даної цивільної справи, суд вважає за необхідне застосувати принцип contra proferentem.
У постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц, провадження №61-2973св22, зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, ч. 4 статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний із неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте, були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто, contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.05.2022 у справі №944/3046/20.
Беручи до уваги наведене вище, суд, застосовуючи принцип contra proferentem, зважаючи, що проєкт договору №253-061 від 27.04.2025 надавався відповідачем (що підтверджено у судовому засіданні його представником), суд тлумачить умови договору на користь сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань), тобто замовника  ОСОБА_3 , та доходить висновку, що умови договору слід тлумачити таким чином, що передоплата/аванс за виконання другого етапу робіт становить 150000,00 грн (відповідно, всього оплата першого е
Відтак, зважаючи на сплату  ОСОБА_3 суми в розмірі 180855,00 грн за 2 етапи робіт, відповідач мав протягом 75 днів з дати оплати означеної суми в повному обсязі (16.05.2025) виконати другий етап робіт. Тобто, до 31.07.2025 виконавець ФОП ОСОБА_2 мав здійснити виготовлення меблів.
Відповідно, з 01.08.2025 має місце прострочення виконавця.
Суд зауважує, що прострочка виконавця підтверджується також перепискою в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в одному із мобільних месенджерів (а.с. 117-125), а також гарантійним листом виконавця №1-11-2025 від 14.11.2025 (а.с. 13).
Відповідно, з огляду та на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_3 як споживач мала право вимоги до виконавця (відповідача ФОП ОСОБА_2 ) щодо сплати останнім пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення (тобто, 3 % від вартості другого етапу робіт (225565,00 грн) - 6766,95 грн за день).

2) щодо дійсності переходу права вимоги за договором від ОСОБА_3 до позивача ОСОБА_1 .
Договір уступки між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 було укладено 22 листопада 2025 року.
Як уже зазначав суд, відповідно до умов договору уступки новий кредитор (позивач) набуває всі права та обов`язки за договором №253-061 від 27.04.2025, в тому числі вимоги до виконавця (боржника) щодо належного виконання за договором та наслідків невиконання, неналежного виконання та/або визнання недійсним.
Право вимоги до відповідача щодо сплати пені відповідно до статті 10 Закону є наслідком невиконання відповідачем умов укладеного із замовником договору №253-061 від 27.04.2025.
Із дати прострочення виконавцем своїх зобов?язань за договором (01.08.2025) до дати укладення договору уступки мало місце 114 днів прострочення.
Відповідно, на дату укладення договору уступки у ОСОБА_3 було наявне право вимоги щодо стягнення із виконавця 771432,30 грн пені (6766,95 грн х 114 днів).
Відтак, суд доходить висновку про дійсність наявної у ОСОБА_3 вимоги за договором, яка могла бути предметом договору відступлення права вимоги з огляду на відсутність законодавчих обмежень.
При цьому, суд констатує наявність у позивача статусу споживача, позаяк меблі, що є предметом договору, виготовлялись та мали бути змонтовані/встановлені у будинку, що належить позивачу.
При цьому, суд погоджується із доводами відповідача, що умови договору уступки передбачали і перехід обов?язків за договором №253-061 від 27.04.2025 до позивача, що потребувало згоди виконавця на такий перехід (заміну боржника).
Водночас, означена обставина не має істотного значення для розгляду цієї справи, оскільки питання щодо належного виконання замовником своїх зобов?язань за договором, з огляду на означені висновки суду, не мають визначального значення для вирішення по суті спору в цій справі.
Зважаючи на такі висновки суду, судом не беруться до уваги, як неналежні, надані стороною відповідача акти приймання-передачі меблів від 28 листопада 2025 року, а також акт №21/12 про відмову від оплати від 21 грудня 2025 року, оскільки такі документи стосуються питань, що не є предметом дослідження в цій справі.
Окремо суд акцентує на положеннях ч. 1 ст. 217 ЦК України, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Отже, зважаючи на все вищевикладене, суд доходить висновку про дійсність обставин переходу до позивача прав вимоги за договором №253-061 від 27.04.2025, в тому числі, вимог щодо стягнення із виконавця пені відповідно до ст. 10 Заклну України «Про захист прав споживачів», що було наявне на дату уступки.

3) Щодо підставності стягнення пені відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та її розміру (за підставності стягнення), дискреція суду щодо можливості її зменшення.
Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.
Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 ЦК України, положення якої України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити
У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Суд констатує, що відповідальність відповідача (боржника) перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного виготовлення меблів не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановленої Законом пені, денний розмір якої є значним.
На переконання суду, в цьому випадку має бути дотриманий розумний баланс між інтересами виконавця (боржника) та кредитора.
У наведених висновках суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на послідовну судову практику Верховного Суду у релевантних правовідносинах, при вирішенні у цій справі судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, суд, зокрема, бере до уваги незначний ступінь виконання основного зобов`язання (виконання на дату договору уступки лише першого етапу робіт), відсутність будь-яких доказів поважності причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка не свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів для виконання зобов`язання, не повідомлення суду обставин, які б свідчили про істотність обставин невиконання умов договору (що могло б мати місце при виконанні обов?язку відповідача з?явитися до суду та надати особисті пояснення), зважаючи також на розмір відповідальності, передбачений п. 11 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», суд доходить висновку про доцільність зменшення пені до ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги) за договором, в саме - до 300000,00 грн.
На переконання суду, такий розмір неустойки (пені) буде справедливим, а тому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, суд доходить висновку про зменшення стягуваної з відповідача суми пені до 300000,00 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду та на підставі ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а також зважаючи на приписи ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи.
Суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 300000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - 780000,00 грн, зважаючи на означені висновки суду, слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, який відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як споживач звільнений від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням прав споживачів, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в дохід держави (300000,00 грн х 100 % : 1080000,00 грн = 27,78 %. 10800,00 грн х 27,78 % = 3000,24 грн).

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. 1, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII, ст. 526, 610, 626, 628-629, 655-656, 662-663, 665, 698, 704 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 48, 76-83, 89, 133, 141, 175, 206, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 суму пені (неустойки) у розмірі 300000,00 грн (триста тисяч гривень 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог, а саме у стягненні пені в розмірі 780000,00 грн - відмовити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2  судовий збір на користь держави у розмірі 3000,24 грн (три тисячі гривень 24 копійки) на наступний рахунок:
Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;
Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783;
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) 899998;
Номер рахунку : UA908999980313111256000026001;
Код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 12.06.2026. 

Дані відносно позивача:
ОСОБА_1 
РНОКПП: НОМЕР_3 
АДРЕСА_3 .

Дані відносно відповідача:
ФОП ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_2 
РНОКПП: НОМЕР_2 
АДРЕСА_4 .

Суддя
Баришівського районного суду
Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА