Справа № 465/569/25 
Провадження 2/465/1929/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
18.05.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Ванівського Ю.М.
з участю секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
встановив:
позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за кредитним договором №16/53/2007-f від 08.06.2007р. у розмірі: 225 214,35 доларів США шляхом проведення електронного аукціону з визначенням ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 08.06.2007р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №16/53/2007-f, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, на строк по 08 червня 2022 року. 
08.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., №2190, відповідно до якого, в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,1 кв. м.
11.02.2010 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі №2-4629/10 було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №16/53/2007-f від 08.06.2007 року в розмірі: 558 789,66 грн., 1700,00 грн. - витрати по сплаті судового збору, 120,00 грн. витрати по оплаті судового процесу, а всього 560 609,66 грн.
05.02.2015 року на підставі постанови правління Національного банку України №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», та розпочато процес ліквідації банку.
18.12.2018 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було проведено аукціон на електронному майданчику prozorro.sale з продажу права вимоги за кредитним договором №16/53/2007-f від 08.06.2007р., переможцем якого став позивач.
03.01.2019 року між ПАТ «КБ «Надра» як первісним кредитором та ОСОБА_2 як новим кредитором було укладено договір №16/53/2007-f купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, а також Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П.
11.01.2019 року позивач відправив відповідачу повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором (вимогу про усунення порушення).
У зв`язку із невиконанням відповідачем вимоги із сплати заборгованості, позивач в позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом укладення Договору купівлі-продажу квартири з покупцем ОСОБА_4 , згідно з яким право власності на предмет іпотеки було зареєстроване за ОСОБА_4 
26.01.2021 року рішенням Франківського районного суду м. Львова по справі №465/1506/19, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.09.2021р. витребувано на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 
27.12.2024 року позивач надіслав відповідачу вимогу про усунення порушення, в якій просив у 30-денний строк з моменту отримання вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором №16/53/2007-f від 08.06.2007р. у повному обсязі у розмірі, що на 27.12.2024р. становить: 225 214,35 дол. США.
Відповідач отримавши вимогу кредитора, заборгованість за кредитним договором не погасив, відтак позивач вважаючи своє право порушеним звернувся до суду із позовом. Просить позовні вимоги задоволити, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
12.03.2025 року представником відповідача ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що сума позовних вимог не відповідає дійсності. У позовній заяві позивач згадує про рішення Шевченківського районного суду від 11.02.2010 у справі №2-4636/10, яким задоволено позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , стягнуто заборгованість за кредитним договором №16/53/2007-F від 08.06.2007 у сумі 558 789 грн. 66 копійок.
Вказує, що з моменту звернення з позовом у справі №2-4636/10 строк кредитування вважається таким, що закінчився, а кредитор втратив право нараховувати проценти, неустойку чи інші платежі згідно кредитного договору. Таким чином, розмір заборгованості відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором не може бути більшим, ніж 558 789 грн. 66 копійок. Крім цього, вказує на те, що кредитор за Кредитним договором №16/53/2007-F від 08.06.2007р. звернувся в 2010 році з позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитом. 
З цього часу почався перебіг строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Таким чином, на момент пред`явлення позову у цій справі, цей строк сплив більше, ніж на 12 років. 
Отже, просить суд відмовити в задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності.
20.03.2025р. позивач подав відповідь на відзив, в якому вказує, що ВАТ КБ «Надра» при зверненні у 2009 році із позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором просило суд стягнути заборгованість саме у доларах США.
Зазначив, що факт ухвалення судом рішення у гривнях не змінює суті зобов`язання – у даному випадку кредитного договору укладеному у доларах США та обов`язку позичальника повернути кредит саме у тій валюті у якій його було надано – доларах США. Також, позивач заперечив, щодо спливу строку позовної давності з мотивів наведених у відповіді на відзив.
26.03.2025 року представник відповідача подав до суду заперечення в яких зазначив, що розмір заборгованості за кредитним договором при зверненні стягнення на предмет іпотеки є складовою предмета доказування у цій справі. Заявлена сума боргу за кредитним договором №16/53/2007-F від 08.06.2007 року має бути доведена позивачем та підтверджена належними та допустимими доказами у справі.
Наданий позивачем розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом розміру заборгованості, на якому наполягає позивач. Просить суд в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_1 заперечив проти позовних вимог.
З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, такого висновку суд дійшов з наступного.
Судом встановлено, що 08.06.2007р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №16/53/2007-f, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, на строк по 08 червня 2022 року. 
08.06.2007р. в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту між ВАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., №2190, відповідно до якого, в іпотеку передано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,1 кв. м.
25.03.2013 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010р. №2-4629/10 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» 558 789,66 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1700,00 грн., витрати по оплаті судового процесу у сумі 120,00 грн., а всього підлягає стягненню 560 609,66 грн.
03.01.2019р. між ПАТ «КБ «Надра» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) було укладено договір №16/53/2007-f купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, а також Договір про відступлення прав за іпотечним договором, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П., зареєстровано в реєстрі за №2.
11.01.2019 року кредитор - ОСОБА_2 направив боржнику – ОСОБА_3 . Повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором (вимогу про усунення порушення). У вимозі позивач вимагав у 30-денний строк з моменту отримання вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором №16/53/2007-f від 08.06.2007р. у розмірі, що становить: 225 214,35 дол. США з яких: - 58 678,77 дол. США – основний борг; - 8 429,52 дол. США - відсотки; - 7 565,72 дол. США – комісія; - 79 853,09 дол. США – відсотки (управлінський облік); - 70 687,25 дол. США - пеня. Також кредитор повідомив боржника ОСОБА_3 , що у разі невиконання вимоги, буде розпочата процедура примусового стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок звернення стягнення на Предмет іпотеки.
26.02.2019 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу предмета іпотеки (квартири), який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієвим А.А., реєстровий №215, згідно з цим Договором право власності на предмет іпотеки (квартиру) було зареєстроване за ОСОБА_4 
26.01.2021 року рішенням Франківського районного суду м. Львова по справі №465/1506/19, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.09.2021р. витребувано на користь ОСОБА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру за реєстраційним номером 1774061246101 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Із доказів, які наявні в матеріалах справи вбачається, що 28.11.2022 року відповідач на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова по справі №465/1506/19 зареєстрував за собою право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
27.12.2024 року Іпотекодержатель ОСОБА_2 надіслав боржнику ОСОБА_3 повідомлення про порушення забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором (вимогу про усунення порушення), в якому вимагав у 30-денний строк з моменту отримання вимоги сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі, що на 27.12.2024р. становить: 225 214,35 дол. США.
Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором не була погашена боржником, позивач вважаючи свої права порушеними із сторони відповідача звернувся до суду за їх захистом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.
За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд зауважує, що загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» , іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та. будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Однак, Розділ VI Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» було доповнено пунктом 5-2 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Судом встановлено, що кредитні кошти були надані ОСОБА_3 на споживчі цілі, про що зазначено у п. 1.2. кредитного договору №16/53/2007-f від 08.06.2007р., а предмет іпотеки належить фізичній особі, відтак до спірних правовідносин слід застосувати пункт 5-2 Розділу VI Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» в частині зупинення реалізації предмета іпотеки на електронному аукціоні.
Водночас, представником відповідача у Відзиві на позов заявлено Заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Із матеріалів справи вбачається, що 18.09.2009 року ВАТ КБ «Надра» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позов було задоволено.
З цього часу почався перебіг строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Отже, на момент пред`явлення позову у цій справі, цей строк сплив більш, ніж на 12 років.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі №201/15310/16 зроблено висновок, що необхідно розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни».
Тобто, позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років з дня звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто у 2012 році, проте з таким позовом звернувся лише 27 січня 2025 року, тобто звернення позивача до суду відбулось поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги подані відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що оскільки позивач пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в січні 2025 року, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності, у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.
Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2024 року по справі №522/22505/20 зазначив наступне:
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Таким чином, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
При цьому, з огляду на положення частини першої статті 1054 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором.
У постанові від 11 вересня 2024 року по справі №500/5194/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:
Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні.
Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).
Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.
Ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості у гривнях не змінює суті зобов`язання – у даному випадку кредитного договору укладеному у доларах США та обов`язку позичальника повернути кредит саме у тій валюті у якій його було надано.
Судом встановлено, що право позивача дійсно порушено, що проявляється в тому, що відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором.
Із долученої до матеріалів справи позовної заяви від 18.09.2009 року вбачається, що ВАТ КБ «Надра» (первісний кредитор) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язання із повернення тіла та відсотків згідно кредитного договору.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2010 року по справі №2-4629/10 позов банку було задоволено повністю та вирішено стягнути з ОСОБА_3 суму боргу в загальному розмірі: 69 874,91 доларів США, що було еквівалентом 560 609, 66 грн.
Від дня набрання вищезазначеним рішенням суду законної сили, відповідач не погашав заборгованість, навіть частково, оскільки доказів протилежного суду надано не було, отже розмір заборгованості ОСОБА_3 залишився незмінним та становить: 69 874,91 доларів США.
Поряд з цим, позивач у цьому спорі звернувся до суду та вказав, що розмір заборгованості відповідача становить: 225 214,35 доларів США, однак на підтвердження вказаного не надав жодних первинних фінансових документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до практики Верховного Суду, яка є усталеною право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. 
Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 (п.п. 49,54), постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі №202/4494/16-ц.
Отже, з огляду на зазначене ціна позову у розмірі: 225 214,35 доларів США пред`явлена позивачем є недоведеною та необґрунтованою.
Оскільки, позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору - відповідач, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску.
Враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст.12,13,19,81,141,263-265,267,273,354,355 ЦПК України, суд,
вирішив:
у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 18 травня 2026 року.

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Ванівський Ю.М.