МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД 
МІСТА КРИВОГО РОГУ

В И Р О К 
іменем України

Справа № 210/3738/26 
Провадження № 1-кп/210/624/26 

01 червня 2026 року 

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному порядку в залі Металургійного районного суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026046710000106 від 19 травня 2026 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який самовільно залишив військову частину, перебуваючи у військовому званні «солдат», на посаді курсанта 1-ї навчальної роти 4-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, 

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, який самовільно залишив військову частину, перебуваючи у військовому званні «солдат», на посаді курсанта 1-ї навчальної роти 4-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень, в порушення вимог ст.68 Конституції України, ст.ст.11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV та Військової присяги, статті 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, 18 травня 2026 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та попередніх конфліктів з потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішив умисно нанести удари з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю іншої особи, стоячи навпроти ОСОБА_5 обличчям до обличчя з потерпілим, нижніми частинами долонь обох рук наніс не менше 9-ти ударів по обличчю ОСОБА_5 .

В подальшому, коли потерпілий ОСОБА_5 знаходився в положенні лежачи на землі на правому боці, ОСОБА_3 , перебуваючи в положенні стоячи та змінюючи своє положення відносно потерпілого, взутою стопою ноги наніс останньому не менше 2-х ударів: по коліну правої ноги та по ліктьовому згину лівої руки потерпілого.

Таким чином ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, обох верхніх та нижніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст.125 ч.1 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Частиною 2 ст.382 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Від прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_3 , беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, і він згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у зв`язку із чим клопоче про розгляд обвинувального акту відносно останнього у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який був представлений захисником адвокатом ОСОБА_7 , надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззастережно визнає в повному обсязі, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального проступку.

Також, у вказаній заяві зазначає, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Потерпілим ОСОБА_5 також надано письмову заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

У відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззастережно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту матеріалами провадження підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.125 ч.1 КК України.

Згідно з частини 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами статей 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, винну особу, який в силу положень ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення кримінального правопорушення був військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, який самовільно залишив військову частину, перебуваючи у військовому званні «солдат», на посаді курсанта 1-ї навчальної роти 4-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , на обліку у лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, перебував на обліку у лікаря-психіатра, за місцем мешкання характеризується задовільно, за місцем несення служби характеризується негативно.

На підставі ст.66 КК України як обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненому, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, та вчинення кримінального правопорушення в присутності малолітньої дитини.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначення йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави. 

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Матеріальні збитки відносно потерпілого відсутні. Цивільний позов не заявлено. Право на його пред`явлення потерпілому роз`яснено.

Судові витрати на залучення експертів та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.374, 381-382, 394, 424, 473, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні і призначити йому покарання за ст.125 ч.1 КК України, у виді штрафу в дохід держави у розмірі 850,00 гривень (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.), що становить п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст.131 КПК України не обирався.

Матеріали кримінального провадження за №12026046710000106 від 19 травня 2026 року, в одному томі, залишити при обвинувальному акті, справа №210/3738/26, провадження №1-кп/210/624/26.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку. 

Суддя: ОСОБА_1