УКРАЇНА
Справа № 196/10/26
№ провадження 2/196/269/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року с-ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,

учасники справи та представники учасників справи:
позивачка ОСОБА_1 ,
представник позивачки - адвокат Живоглядова Уляна Сергіївна,
відповідачі: ОСОБА_2 ,
Могилівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської
області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с-ща Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належав її померлому батькові ОСОБА_3 .
Звернувшись до Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , був зареєстрований за №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р. Царичанською філією Придніпровської товарної біржі. У свою чергу згідно ст.227 ЦК УРСР «Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору». Також при оформленні спадщини як за законом так і за заповітом нотаріус у випадках коли із документа, що посвідчує право власності вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя), повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя (колишній з подружжя), який його пережив і який має право на 1/2 частку у спільному майні подружжя (колишнього подружжя). За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя.
Тобто, на момент укладання договору купівлі-продажу №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р. житлового будинку між продавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно ст.ст. 224, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально засвідчений.
Однак на день укладання договору купівлі-продажу, саме 17.09.1999 р. право власності на будинок за ОСОБА_3 було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації Царичанського району Дніпропетровської області.
Також від дня укладення між сторонами угоди та по день звернення до суду, у будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 та її мати. Також і вона сама була зареєстрована у даному будинку.
За час володіння будинком, було здійснено капітальний ремонт та покращено його стан.
Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 права власності на придбаний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству.
Щодо 1/2 частки у спільному майні подружжя, то отримання частки у спільному майні подружжя є правом того з подружжя, хто є живим. Той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини, а також заяву про видання свідоцтва про право на частку у спільному спадковому майні подружжя.
Її мати ОСОБА_2 не зверталася до нотаріуса ані з заявою про прийняття спадщини, ані з заявою про видання свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, оскільки мала свідоме волевиявлення на отримання всього спадкового майна саме нею (позивачкою).
Тому позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , із господарськими будівлями та спорудами без урахування самочинно збудованих прибудов.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2026 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано від Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову у порядку ст.49 ЦПК України від 04.03.2026 р. (а.с.93-94).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, співвідповідача - Могилівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.95).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.111).
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Живоглядова У.С. не з`явились, від представника позивачки через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позивачка позовні вимоги підтримує (а.с. 120-121).
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.66). 
Представник відповідача – Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги Могилівська сільська рада визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с.104).
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.03.2022 р. (а.с.13). 
Згідно повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.03.2013 р. ОСОБА_3 12 січня 1980 року уклав шлюб із ОСОБА_5 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_6 » (а.с.52 –зворот).
Нарівська ОСОБА_7 - дружина померлого спадкодавця ОСОБА_3 являється відповідачкою по справі.
Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.03.2013 р., батьками позивачки ОСОБА_1 являються ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.55-зворот). 
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 08 серпня 2015 року, після реєстрації шлюбу 08 серпня 2015 року позивачки із ОСОБА_8 , позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_9 » (а.с.56).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав останньому на підставі укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та був зареєстрований за №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р. Царичанською філією Придніпровської товарної біржі (а.с.16).
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 16 грудня 2025 року, загальна площа житлового будинку в АДРЕСА_1 , - 54.40 кв.м., площа житлових приміщень - 25.60 кв.м. (а.с.7-8).
Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу в АДРЕСА_1 від 15.07.2025 р. загальна площа приміщень 54.4 кв.м., житлових приміщень 25.6 кв.м.(а.с.19-24).
Згідно витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 15.07.2025 р., у розділі існуючі об`єкти нерухомого майна зазначено, що літери а2 прибудова (загальна площа 7,2 кв.м.), Л літня кухня, л2 прибудова, л3 прибудова, М гараж, Н сарай, П сарай – самочинно збудовані (а.с.32).
З довідки КП «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 01.08.2025 р. №281 вбачається, що станом на 31.12.2012 р. об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна №233-НД/233-Н від 17 вересня 1999 року, зареєстровано в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі 17 вересня 1999 року за №233-Н. Зареєстровано Царичанським бюро технічної інвентаризації 17 вересня 1999 року в книзі №3, за номером запису 1044.
Технічний опис об`єкта: А1-1 житловий будинок, загальна площа 47.2 кв.м., житлова площа 25,6 кв.м., рік побудови 1945, а2 прибудова, Б літня кухня, К погріб зі входом, Л літня кухня, л2 прибудова, л3 прибудова, М гараж, Н сарай, О навіс, П сарай, Р вбиральня, №2 колодязь, №3 ворота з хвірткою, № 4 огорожа, №5 свердловина, №6 зливна яма.
Літери а2 прибудова (загальна площа 7.2 кв.м.), Л літня кухня, л2 прибудова, л3 прибудова, М гараж, Н сарай, П сарай – самочинно збудовані (а.с.61).
28 квітня 2022 року до Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надійшла заява від позивачки ОСОБА_1 про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 (а.с.53). 
Постановою державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Фрізен Н.Ю. від 19 вересня 2025 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , був зареєстрований за №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р. Царичанською філією Придніпровської товарної біржі (а.с.15).
Відповідачка ОСОБА_2 у заяві поданій до Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 28 квітня 2022 р. за №194 відмовилась від прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3 (а.с.50).
Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, які у встановленому порядку прийняли спадщину, не має, що підтверджується копією спадкової справи №86/2022 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наявними у спадковій справі №86/2022 (а.с. 49-64).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 414 від 28.04.2022 р., ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 з 11.03.2001 р. разом із дружиною ОСОБА_2 (а.с.56 –зворот). 
Щодо договору купівлі-продажу нерухомого майна №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р., т.б. житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р. Царичанською філією Придніпровської товарної біржі, то суд зазначає таке.
Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Отже, у даному випадку на момент переходу права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УPCP (в редакції 1963 року).
Згідно ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (вредакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах.
У відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння у 1999 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.
Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №233-НД/233-Н від 17.09.1999 р., що зареєстрований у Царичанській філії Придніпровської товарної біржі, згідно якого батько позивачки купив домоволодіння.
Отже, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
На час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку 17 вересня 1999 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.
При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної нерухомості, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1999 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу нерухомості, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості проведена відповідним відділом бюро технічної інвентаризації.
Реєстрація Царичанським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.09.1999 р., посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.
Крім того, у подальшому Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачалася підстава для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Вищезазначене не суперечить й вимогам ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, оскільки продавець та покупець  ОСОБА_3 повністю виконали умови договору купівлі-продажу нерухомості, що вбачається з даного правочину та підтверджується підписами останніх на ньому при укладанні угоди, а права власності на вищевказаний будинок було зареєстровано покупцем  ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст. 227 ЦК України у Царичанському бюро технічної інвентаризації, в передбаченому законом порядку, суд вважає, що  ОСОБА_3 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України "Про власність" набув право власності на вищевказаний житловий будинок і правомірно володів ним.
Висновки щодо тлумачення вищевказаних норм матеріального права викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №640/3509/19, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 190/1778/22.
Також Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2024 року у справі №190/1778/22 було досліджено питання про визнання договору обміну (купівлі-продажу) нерухомого майна зареєстрованого на товарній біржі, але не посвідченого нотаріусом, – дійсним. У постанові Верховний Суд зазначив: «.. оскільки згідно копії реєстраційного посвідчення від 06 лютого 1998 року, виданого П`ятихатським міським бюро технічної інвентаризації, будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_1, тому останні не позбавлені права звернутися до суду із позовом про визнання права власності, в тому числі, в порядку спадкування.» / п.54/.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно приписів ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла, подавши до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини. 
Відповідачка ОСОБА_2 – дружина померлого спадкодавця ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка, подавши відповідну заяву до Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на частку у спільному майні подружжя не претендує, заяви про видачу свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя не подавала.
Також суд зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала повністю.
Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка, яка прийняла спадщину, не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини та позбавлена іншої можливості захистити свої спадкові права, крім визнання її права власності на спадкове майно у судовому порядку.
Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 206, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 із господарськими будівлями та спорудами: Б літня кухня, К погріб зі входом, О навіс, Р вбиральня, №2 колодязь, №3 ворота з хвірткою, № 4 огорожа, №5 свердловина, №6 зливна яма.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Могилівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, адреса місцезнаходження: с.Могилів, вул.Панікахи, 3, Дніпровський район Дніпропетровська область.
Повне рішення складено 01 травня 2026 року.

Суддя Л.П. Бабічева