КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/17382/24 Головуючий у І інстанції Катющенко В.П.
Провадження №22-ц/824/2387/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Бойко Олени Володимирівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебував громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримував пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Виплата пенсії ОСОБА_2 за його бажанням проводилась через AT «Укрпошта» та була припинена у зв`язку з його смертю  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У червні 2018 рокуУправлінням була нарахована пенсія ОСОБА_2 за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року в сумі 9 721,22 грн та перерахована на поштове відділення м. Київ 02152.
Відповідно до листа Центральної пошти України «Укрпошта» від 11 червня 2020 року № 35-1297 було встановлено, що згідно з повідомленням Київської міської дирекції ПАТ «Укрпошта» пенсія ОСОБА_2 була виплачена ОСОБА_1 на підставі довіреності у липні 2018 року.
За виплатою недоотриманої пенсії ОСОБА_1 та інші особи не зверталися, допомога на поховання була оформлена на ім`я ОСОБА_1 03 липня 2018 року.
Таким чином, громадянкою ОСОБА_1 було отримано пенсію за громадянина ОСОБА_2 в сумі 9 721,22 грн після його смерті, на підставі довіреності, яка втратила свою чинність.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в м. Києві безпідставно отриманні кошти (пенсію) у сумі 9721,22 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ГУ ПФУ в м. Києві- Бойко О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що саме громадянкою ОСОБА_1 було отримано пенсію за громадянина ОСОБА_2 в сумі 9721,22 грн після його смерті, на підставі довіреності, яка втратила свою чинність 17 червня 2018 року та відповідно до вимоги ст. 1212 ЦК України остання зобов`язана повернути безпідставно отриманні кошти.
Представник ГУ ПФУ в м. Києві - Бойко О.В. звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) заява про виплату неодноразової пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку, як одержувач пенсії.
Відзивів на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходило. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; якрозподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві (далі Управління) перебував громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Виплата пенсії ОСОБА_2 за його бажанням проводилась через AT «Укрпошта» та була припинена у зв`язку з його смертю  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з п. 1.9 Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальних допомог національним оператором поштового зв`язку (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2009 за № 592/16608) виплата пенсії, соціальних допомог за відомостями за формою В1-М здійснюється до зазначеної у відомості дати та до кінця виплатного періоду.
У червні 2018 року Управлінням була нарахована пенсія ОСОБА_2 за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року в сумі 9 721,22 грн та перерахована на поштове відділення м. Київ 02152. 
За відомостями про громадян, які померли за період з 21 червня 2018 року по 30 червня 2018 року, наданих Дніпровським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУПФ Дніпровського району у м. Києві, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1193 від 26.06.2018, складений Дніпровським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в місті Києві.
Після встановлення факту смерті громадянина ОСОБА_2 , Управління звернулось до центру поштового зв`язку із проханням повідомити, ким і на підставі яких документів було отримано пенсію за померлого пенсіонера.
Згідно з довіреністю від 17 липня 2017 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 одержувати у відділенні поштового зв`язку №152 м. Києва належну йому пенсію та інші грошові доплати.
ГУ ПФУ в м. Києві було направлено громадянці ОСОБА_1 листи від 10.07.2020 №2600-0404-8/94375, від 27.04.2021 № 2600-0504-8/70640 та від 30.06.2022 № 2600-0504-8/74381 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 9 721,22 грн, які залишились відповідачем без відповідного реагування.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного доказу який би свідчив отримання громадянкою ОСОБА_1 пенсію за громадянина ОСОБА_2 в сумі 9 721,22 грн після його смерті на підставі довіреності.
Колегія суддівпогоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються главою 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правої підстави» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
За змістом ч. 2 ст. 47 цього Закону пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: має місце набуття або збереження майна; вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК Українине підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК Українимайно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15, у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
Разом з тим, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Як вбачається із матералів справи, на підтвердження викладених у позові обставин справи, позивачем було надано суду відомості про громадян, які померли за період з 21 червня 2018 року по 30 червня 2018 року, надані Дніпровським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУПФ Дніпровського району у м. Києві, довіреність від 17 липня 2017 року, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 одержувати у відділенні поштового зв`язку №152 м. Києва належну йому пенсію та інші грошові доплати.
Доказів того, що саме громадянкою ОСОБА_1 було отримано в липні пенсію за громадянина ОСОБА_2 в сумі 9 721,22 грн після його смерті на підставі довіреності, позивачем не надано та в матеріалах справи не міститься.
Наявність довіреності на одержання пенсії не може бути підставою для задоволення позовних вимог даної справи, оскільки з відповіді АТ «Укрпошта» наданої на лист ГУ ПФУ в м. Києві від 07 грудня 2021 року про надання відомостей з проставленим підписом одержувача по особовим рахункам отримання пенсії, вбачається, що КМД може опрацювати запити з надання документів починаючи з 2019 року, так як документи 2018 року включно знищені по закінченню терміну зберігання.
Таким чином, судова колегія вважає, що стороною позивача не надано належних доказів отримання громадянкою ОСОБА_1 пенсії за громадянина ОСОБА_2 . 
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. 
При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог обґрунтовано задоволено позовні вимоги.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, проаналізувавши в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу представника позивача без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. 
Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, тому судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню відповідачем.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - Бойко Олени Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач  Д.О. Таргоній
Судді:  О.В. Борисова
С.А. Голуб