МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2026 р.  	№ 400/804/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Вознесенської міської ради, площа Центральна, 1,м. Вознесенськ,Миколаївська обл., Вознесенський р-н,56501, 	

про	визнання протиправним та скасування рішення від 22.08.2025 №51, зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – Позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Вознесенської міської ради (далі – Відповідач) з вимогами про:
- визнання протиправним та скасування рішення Вознесенської міської ради від 22.08.2025 №51;
- зобов`язання надати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0793 га, кадастровий номер 4810200000:11:046:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
В обґрунтування своїх вимог Позивачка зазначила, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі №400/13080/23, Відповідач розглянув її заяву про надання у власність земельної ділянки, однак рішенням від 22.08.2025 №51 відмовив Позивачці у наданні земельної ділянки. Позивачка вказує на те, що Відповідач відмовив у наданні земельної ділянки без наведення конкретних та законних підстав, передбачених земельним законодавством України. В оскаржуваному рішенні відсутні посилання на містобудівні, санітарні, екологічні або землевпорядні обмеження, які б унеможливлювали передачу земельної ділянки у власність Позивачки, проігнорував правовий її статус як власника нерухомого майна. Позивачка зазначає, що наведені в оскаржуваному рішенні мотиви відмови є формальними, такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм земельного законодавства, та не можуть вважатися об`єктивними і законними підставами для обмеження прав позивача.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2026 р. відмовлено у відкритті провадження у справі.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2026 р. ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2026 р. про відмову у відкритті адміністративного провадження скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 25 травня 2026 р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України. 
Судове засідання по справі призначено на 08.06.2026 року о 12:00 год.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що нежитлове приміщення, загальною площею 242,6 кв. м, власником якого є Позивачка визначається підвальним нежилим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , вбудованим в багатоповерхову нежитлову будівлю, що є частиною багатоповерхової будівлі розташованої в АДРЕСА_3 та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 . Нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 не є житловим будинком, окремо розташованим, власники, як приміщень багатоповерхової будівлі по АДРЕСА_3 , так і підвального приміщення, яке має адресу - АДРЕСА_2 , фактично користуються спільною земельною ділянкою площею 0,0793 га, з кадастровим номером 4810200000:11:046:0048, зареєстровану за Територіальною громадою міста Вознесенська та має визначену форму власності - комунальна. Відповідач зазначає, що Позивачка має право власності на підвальне нежитлове приміщення, вбудоване в багатоповерхову нежитлову будівлю, яке не відповідає цільовому використання земельної ділянки, яке визначене в клопотанні, так як дана земельна ділянка має вид цільового призначення: для житлової та громадської забудови. Наявність права власності на об`єкт нерухомості сама по собі не створює безумовного обов`язку органу місцевого самоврядування передати земельну ділянку у власність особі без перевірки всіх юридично значимих обставин та дотримання встановленої законодавством процедури.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення загальною площею 242,6 кв. м за адресою АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно СА165354 від 05.10.2004 за реєстраційним номером 7750590.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.06.2026 № НВ-4800470922026, земельна ділянка з кадастровим номером 4810200000:11:046:0048 площею 0,0793 га за адресою: АДРЕСА_3 сформована та зареєстрована за територіальною громадою міста Вознесенська як землі житлової та громадської забудови, землі запасу (не надані у власність чи користування), на якій розташована багатоповерхова нежитлова будівля, яка перебуває у спільній частковій власності громадян та юридичної особи.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на нежитлове майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 - 6/25 частки (спільна часткова), Управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області - 3/100 частки (спільна часткова), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - 6/25 частки (приватна спільна часткова).
Позивачка звернулася до Відповідача із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 0,0793 га, кадастровий номер 4810200000:11:046:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Листом 12.09.2023 року № 4060/01/05-01/06 Відповідач, посилаючись на ст. 116, ст. 118 Земельного кодексу України, зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810200000:11:046:0048 має адресу: АДРЕСА_3 і сформована під нерухомим нежитловим двоповерховим об`єктом, право власності на яке зареєстровано за декількома фізичними особами та суб`єктами господарювання. Клопотання Позивачки задовольнити неможливо, дане питання не може бути винесене на розгляд сесії Вознесенської міської ради.
Оскільки рішення за результатом розгляду заяви Позивачки не було прийнято, вона звернулася до суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі №400/13080/23 бездіяльність Вознесенської міської ради була визнана протиправною та відповідача зобов`язано розглянути заяву Позивачки по суті.
На виконання зазначеного рішення суду, Вознесенська міська рада прийняла рішення від 22.08.2025 року №51, яким відмовила Позивачці у наданні земельної ділянки.
Вважаючи рішення Відповідача протиправним, Позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 р. № 2768-111, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).
Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Приписами статті 25 Закон №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Так, повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.
Згідно частини першої статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До заяви додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.
Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 10 Закону №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Згідно з частиною 1, 2 статті 59 Закону №280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Отже, передача земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності територіальних громад, у власність належить до повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, які реалізуються ними на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Відповідач, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.022025 року справа № 400/13080/23, розглянувши по суті звернення громадянки ОСОБА_1 про надання у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0793 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, рішенням від 22.08.2025 №51 – вирішив відмовити Позивачці у наданні у власність вказаної земельної ділянки.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що рішення прийнято з врахуванням наступних підстав:
- заявниця ОСОБА_1 є власницею нежитлового підвального приміщення, яке має адресу: АДРЕСА_2 , загальною площею 242,6 кв. м, яке є вбудованим в багатоповерхову нежитлову будівлю, розташовану в АДРЕСА_3 ;
- земельна ділянка з кадастровим номером 4810200000:11:046:0048 площею 0,0793 га за адресою: АДРЕСА_3 сформована та зареєстрована за Територіальною громадою міста Вознесенська як землі житлової та громадської забудови, землі запасу (не надані у власність чи користування) на якій розташована багатоповерхова нежитлова будівля, яка перебуває у спільній частковій власності громадян та юридичної особи;
- нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 не є житловим будинком, окремо розташованим, власники, як приміщень багатоповерхової будівлі по АДРЕСА_3 , так і підвального приміщення, яке має адресу – АДРЕСА_2 , фактично користуються спільною земельною ділянкою площею 0,0793 га;
- на земельній ділянці з кадастровим номером 4810200000:11:046:0048, площею 0,0793 га відсутній житловий будинок, власником якого є ОСОБА_1 .
Позивачка у позовній заяві вказує на те, що в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на містобудівні, санітарні, екологічні або землевпорядні обмеження, які б унеможливлювали передачу земельної ділянки у власність, проігноровано її правовий статус як власника нерухомого майна, а мотиви відмови є формальними, такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм земельного законодавства.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України орган місцевого самоврядування приймає рішення щодо надання або відмови у наданні дозволу чи передачі земельної ділянки з урахуванням вимог законодавства та наявних підстав, однак при цьому закон не містить вимоги щодо обов`язкового зазначення у рішенні виключно містобудівних, санітарних, екологічних чи інших обмежень, якщо підставою для прийняття рішення є інші обставини, передбачені законом.
В межах розгляду даного спору суд позбавлений можливості надавати оцінку цивільно-правовим відносинам сторін щодо визнання за особою права власності на майно.
Суд вказує на те, що ухвалення суб`єктом владних повноважень рішення по суті за наслідками звернення є його виключною компетенцією, що не належить до повноважень суду.
Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, звернення Позивачки було розглянуте по суті Відповідачем на 81 сесії Вознесенської міської ради VIІI скликання з ухваленням рішення від 22.08.2025 № 51 про відмову ОСОБА_1 у надані у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 .
Крім того, суд перевіряє законність рішення Відповідача лише в межах дотримання процедури прийняття цього рішення, однак процесуальних підстав та порушень при прийнятті оскаржуваного рішення для визнання такого рішення протиправним Позивачем не наведено та судом не встановлено.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням наведеного, з огляду на ч. 2 ст. 2 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат Відповідачем, підстав для їх розподілу немає.
Керуючись ст. 2, 19, 77, 90, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Вознесенської міської ради (площа Центральна, 1, м. Вознесенськ, Вознесенський р-н, Миколаївська обл., 56501, код ЄДРПОУ 38016400) визнання протиправним та скасування рішення від 22.08.2025 №51, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19.06.2026 р.

Суддя Н.В. Лісовська