Справа № 194/1344/25
Номер провадження № 2/194/122/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року          м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Хоменко Д.Є., за участю секретаря судового засідання – Єрмолаєвої А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»» (місцезнаходження: м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд.4) в інтересах якої діє представник – Руденко Костянтин Васильович до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Руденко К.В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18886, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8000 грн. на картку № НОМЕР_1 . У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань у відповідача є заборгованість за період з 11 вересня 2024 року по 07 серпня 2025 року у розмірі 26400,00 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 18886 у розмірі 26400,00 грн., судові витрати: судовий збір у розмірі 2422.40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
Відповідно до ухвали Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2025 р. провадження у справі було відкрито та постановлено розгляд приводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторони належним чином повідомлений про розгляд справи.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
Відповідачі повідомлені про розгляд справи згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті Судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. 
Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18886, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов договору ТОВ «Фінансова компанія «Процент» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 8000,00 грн., процентна ставка становить – 1,0 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 365,00% в день). Строк надання кредиту та строк дії договору становить 730 днів. Кредитні кошти ТОВ «Фінансова компанія «Процент» перераховуються на реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 , реквізити якої надані споживачем. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. ( а.с.18-25)
Суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про стягнення виключно заборгованості за процентами за користування кредитом, тоді як вимога про стягнення основної суми кредиту (тіла кредиту) не заявлена. Проценти є платою за користування кредитними коштами та похідними від основного зобов`язання щодо повернення кредиту. Тому для перевірки обґрунтованості заявлених вимог необхідним є встановлення факту отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру, строку користування ними та наявності непогашеної заборгованості за основним зобов`язанням.
Факт перерахування кредитних коштів на картку № НОМЕР_1 за кредитним договором № 18886 від 11.09.2024 р. підтверджується квитанцією про виплату № 42605-32489-23504 від 11.06.2024 р. (а.с.17), а також відповіддю АТ «А-Банку» від 10.10.2025 р. № 20.1.0.0.0/7-20251007/0090 на виконання ухвали суду від 23.09.2025 р.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 18886 від 11 вересня 2024 року ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ТОВ «Фінансова компанія «Процент» утворилася заборгованість за з 11 вересня 2024 року по 07 серпня 2025 року у розмірі 26400,00 грн., з яких: заборгованість за відсотками – 26400,00 грн.
Факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку ніким не спростовано.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. 
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості за кредитними договорами, не довів відсутність заборгованості.
На підставі викладеного, враховуючи, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 18886 від 11 вересня 2024 року за період з 11 вересня 2024 року по 07 серпня 2025 року, яка становить 26400,00 грн., з яких: заборгованість за відсотками – 26400,00 грн.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного.
03 червня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та адвокатом Руденко К.В. укладено договір № 03/06/2024 про надання правової допомоги. 
Відповідно до Акту прийму-передачі надання послуг № 48 від 24 липня 2024 року згідно договору № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року, розмір гонорару за надання клієнту адвокатом правової допомоги по справі ТОВ «Фінансова компанія «Процент» про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено та погоджено у фіксованому розмірі, що становить 10000,00 грн.
Згідно платіжної інструкції від 25.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» сплатило ОСОБА_2 100000,00 грн.
Відповідач не довів суду неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що ця справа є типовою та нескладною, та зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, крім того розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та за відсутності представника позивача, а тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником на надання правової допомоги згідно із зазначеним переліком.
Враховуючи критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру та обставини цієї справи, що зазначені вище, складність та категорію справи (справа є малозначною), відсутність заперечень з боку сторони відповідача щодо розміру витрат, суд вважає розмір витрат позивача завищеним, тому до стягнення підлягають такі витрати у розмірі 4 000,00 грн., що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 512, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 628, 629, 634, 638, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд –
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄРДПОУ 41466388, адреса: 03124, м. Київ, бул-р. Вацлава Гавела, буд.4) заборгованість за кредитним договором № 18886 від 11.09.2024 року за період з 11 вересня 2024 року по 07 серпня 2025 року, яка становить 26400,00 грн., з яких: заборгованість за відсотками – 26400,00 грн.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (ЄРДПОУ 41466388, адреса: 03124, м. Київ, бул-р. Вацлава Гавела, буд.4) судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя    Д.Є. Хоменко