Справа № 420/8446/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 26.03.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до трудового/страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з дати призначення пенсії, а саме з 14.06.2025 - здійснити обчислення та перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із врахуванням трудового/страхового стажу з 01.09.1992 по 08.02.1996. 
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 14.06.2025 та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З листа ГУ ПФУ в м. Києві від 31.07.2025 № 34496-33638/3-02/8-2600/25 вбачається, що до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.09.1992 по 08.02.1996, оскільки відсутній запис про звільнення.
АБ «Приходько та партнери» направлено до ГУ ПФУ в м. Києві заяву від 22.09.2025, в якій просило:
- зарахувати до трудового/страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1992 рп 08.02.1996: 
- здійснити перерахунок пенсії з 14.06.2025 з урахуванням трудового/страхового стаду з 01.09.1992 по 08.02.1996 та з урахуванням проведених платежів.
Листом від 30.12.2025 № 2600-0202-8/223221 ГУ ПФУ в м. Києві направило відповідь від 25.10.2025 № 500067-51782/3-02/8-2600/25 на заяву від 22.09.2025, в якій, зокрема, зазначено:
- заява від 19.06.2025 в рамках централізації за принципом екстериторіальності розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області;
- за результатами розгляду Вам призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- до Вашого страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.09.1992 по 08.02.1996, оскільки запис внесено з порушенням Інструкції.
Таким чином, саме ГУ ПФУ в Одеській області при розгляді заяви від. 19.06.2025 про призначення пенсії здійснено розрахунок стажу та не зараховано період роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996, оскільки:
1) відсутній запис про звільнення вбачається з листа ГУ ПФУ в м. Києві від 31.07.2025 № 34496-33638/3-02/8-2600/25;
2) запис внесено з порушенням Інструкції вбачається з відповіді ГУ ПФУ в м. Києві від 25.10.2025 № 500067-51782/3-02/8-2600/25,
Однак, орган ПФУ не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996, пославшись лише на формальні неточності у записах трудової книжки.
Ухвалою судді від 31.03.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі 1331,20 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
01.04.2026 від представника позивача надійшла заява (вх. №ЕС/35449/26) про долучення квитанції про оплату судового збору у сумі 1331,20 грн №5459-0142-0116-0888 від 31.03.2026.
Ухвалою судді від 03.04.2026 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).
13.04.2026 від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов лист (вх. №40125/26) щодо надання копій електронної пенсійної справи.
16.04.2026 від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/41283/26) з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши наступне.
Позивачка 19.06.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що розглядає заяву – Головне управління. Відповідно до п. 4.3 Порядку 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. За наслідками розгляду заяви та наданих документів Головним управлінням 14.06.2025 р призначено пенсії за віком, обчислену з урахуванням страхового стажу 38 років 03 місяця 22 дні. Таким чином, рішення про відмову не було винесено, заяву позивача розглянуто та пенсію призначено.
У випадку відсутності в трудовій книжці відповідних записів, для зарахування періодів робот, зазначених в трудовій книжці, надаються уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на підставі первинних документів за час виконання роботи. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві від 31.07.2025 № 34496-33638/3-02/8-2600/25 до розрахунку страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.09.1992 по 08.02.1996, оскільки відсутній запис про звільнення. 
Крім того зазначили, що відповідно до ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий позивачу. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Таку думку висловив Верховний Суд України в постанові від 31.03.2021 по справі 240/12017/19. Позивачу призначено пенсію 14.06.2025 року. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві від 31.07.2025 № 34496-33638/3-02/8-2600/25 повідомлено позивача щодо не врахування періоду роботи з 1992 по 1996 р. Позивач мала реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації щодо своєї пенсії. Однак, знаючи про розмір своєї пенсії, позивач почала вчиняти певні дії через 6 місяців та звернулась до суду 26.03.2026 р, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 14.06.2025 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно листа №34496-33638/З-02/8-2600/25 від 31.07.2025 ГУ ПФУ в м. Києві, повідомлено, що до розрахунку страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.09.1992 по 08.02.1996, оскільки відсутній запис про звільнення.
Листом №50067-51782/З-02/8-2600/25 від 25.10.2025 ГУ ПФУ в м. Києві, в якому повідомлено, що «[...]Заява від 19.06.2025 в рамках централізації за принципом екстериторіальності розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
За результатами розгляду Вам призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До Вашого страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки з 01.09.1992 по 08.02.1996, оскільки запис внесено з порушенням Інструкції. [...]»
Вважаючи такі дії ГУ АФУ в Одеській області протиправними щодо не зарахування до стажу трудової діяльності за період з 01.09.1992 по 08.02.1996, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. 
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також – Закон №1058-IV).
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII).
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вищенаведених правих норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Відповідно до змісту листами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996 зазначені у трудовій книжці. Підставами для відмови стали: відсутність дати про звільнення та запис внесено з порушенням Інструкції.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (втрата чинності 29.07.1993) (далі Інструкція №162) трудові книжки і вкладиші до них заповнюються мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і на офіційній мові СССР.
Згідно з пунктом 2.3 Інструкція №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів (пункт 2.8 Інструкції №162).
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Суд встановив, що підставою для відмови у зарахуванні позивачу страхового стажу стали внесення записів з порушенням Інструкції, про що повідомлено у листі 50067-51782/З-02/8-2600/25 від 25.10.2025.
Також вказано, що згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція), записи в трудовій книжці при звільненні, або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження), і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_2 оформлену 11.03.1988 на ім`я ОСОБА_1 , в встановлені наступні записи, зокрема: 
- запис №3 від 01.09.1992 прийнята на посаду економіста по МТС (наказ №57 від 26.08.1992);
- запис №4 від 01.01.1993 переведена на посаду інженера… (наказ №2-к від 06.01.93);
- запис №5 від 01.07.1993 переведено на посаду інженера 1 кат. … (наказ №31-к від 29.06.93);
- запис №6 від 19.07.1993 МП «Укрлісмаркетінг» перейменовано в Державне підприємство «Укрлісмаркетінг» (наказ №34 від 20.07.93); 
- запис №7 від 01.02.1995 Державне підприємство «Укрлісмаркетінг» реорганізовано у ТОВ «Укрлісмаркетінг»; 
- запис № 8: 01.02.1995 прийнята на роботу в ТОВ «Укрлісмаркетінг» по переводу з ДП «Укрлісмаркетінг» на посаду інженера І категорії виробничого відділу деревообробного обладнання (наказ №3 від 01.02.1995);
- запис № 9: 09.02.1996 рішенням Радянської районної державної адміністрації ТОВ «Укрлісмаркетінг» перереєстровано в Закрите акціонерне товариство «Укрлісмаркетінг» (наказ №1 від 09.02.1996);
- запис № 10: 09.02.1996 прийнята на роботу в ЗАТ «Укрлісмаркетінг» по переводу з ТОВ «Укрлісмаркетінг» на посаду інженера І категорії виробничого відділу деревообробного обладнання (наказ №2-к від 09.02.1996).
Суд зазначає, що дійсно записи встановлені у трудовій книжці дійсно не завірені підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Наказу про звільнення у спірні періоди матеріали справи не містять.
Однак суд зазначає, що записи у трудовій книжці є послідовними та записані у хронологічній послідовності, а також слід зауважити, що позивачки у спірний період працювала на одному й тому ж підприємстві, яке за період роботи позивачки відповідно до норм законодавства змінювало свою організаційно-правову форму, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому згідно записів у трудовій книжці позивачка була звільнена з вказаного підприємства 21.05.1998 із зв`язку з ліквідацією згідно статті 40 пункт 1 КЗпП України, який завірений підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.
Вирішуючи правомірність незарахування стажу позивачу, суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №370/541/17, в якій суд звернув увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
При цьому, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.
З огляду на зазначене, посилання відповідача як на підставу для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу є необґрунтованими.
Так, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
За встановлених обставин суд вважає, що посилання відповідача мають формальний характер і не можуть бути достатніми підставами для неврахування до страхового стажу позивачу періодів роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996.
Варто зазначити, що частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з п. 2 ч. 1ст. 64 Закону №1058-IVвиконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Відповідно до п.3.3 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок) орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу 1 цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
Враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності
Суд звертає увагу, що витребування та перевірка первинних документів є правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у довідці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на призначення пенсії.
Таким чином, відповідач повинен зарахувати періоди роботи відповідно до трудової книжки з 01.09.1992 по 08.02.1996 до страхового стажу ОСОБА_1 .
Крім того суд враховує, що позивачка 19.06.2025 звернулась до звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» яка за принципом екстериторіальності була розглянута головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та за результатами опрацювання за зараховано період роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996, тому перерахунок має відбуватися саме з 19.06.2025 дати звернення.
Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996 та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії із врахуванням трудового стажу за період з 01.09.1992 по 08.02.1996, починаючи з 19.06.2025.
На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.
Що стосується покликання позивача на пропуск строку звернення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
У постанові Великої Палити Верховного Суду від 30.01.2019 (справа № 706/1272/14-ц) зазначено: «Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» у статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. А тому недостатньо доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення його цивільного права. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше».
Як свідчать матеріали справи позивачка дізналась про незарахування до її трудового стажу періоду роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996 з листа ГУ ПФУ в м. Києва №34496-33638/З-02/8-2600/25 від 31.07.2025, проте саме листом ГУ ПФУ в м. Києва №500-67-51782/З-02/8-2600/25 від 25.10.2025 яким саме пенсійним органом було порушено право позивача.
З урахуванням викладеного вище суд вважає, що позивачем не пропущено 6-ти місячний строк звернення до суду.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією № 5459-0142-0116-0888 від 31.03.2026.
Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.09.1992 по 08.02.1996.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії із врахуванням трудового стажу за період з 01.09.1992 по 08.02.1996, починаючи з 19.06.2025.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА