КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/6899/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/8398/14-ц

18 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Харченка Петра Олександровича на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Блащук А.М., у цивільній справі за заявою адвоката Харченка Петра Олексійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , інша особа: Комунальне підприємство «Мостицький Подільського району міста Києва» про поворот виконання судового наказу, -
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 до суду надійшла заява адвоката Харченко П.О., подана в інтересах ОСОБА_1 , інша особа: Комунальне підприємство «Мостицький Подільського району міста Києва» про поворот виконання судового наказу.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 січня 2026 року заяву адвоката Харченка П.О., подану в інтересах ОСОБА_1 , інша особа: Комунальне підприємство «Мостицький Подільського району міста Києва» про поворот виконання судового наказу - повернуто заявнику без розгляду. 
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 11 січня 2026 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Харченко П.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права. 
Зазначає, що залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції не звернув увагу на те, що за змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката як представника на ведення справи у суді. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинний ЦПК України не вимагає.
Вважає, що помилкові висновки суду призвели до ухвалення судового рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме - норми статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім того, ухвалюючи судове рішення по справі, а саме - ухвалу від 01 січня 2026 року, суд порушив норми процесуального права, а саме - вимоги статті 62 ЦПК України
02 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду від представника КП «Мостицький Подільського району міста Києва» Шмигельської С.М. надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких представник зазначала, що відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене КП «Мостицький Подільського району міста Києва» погоджується з висновками викладеними в ухвалі Подільського районного суду м. Києві від 01.01.2026 щодо відсутності права та повноважень на підписання заяви про поворот виконання судового наказу № 758/8398/14-ц.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи без розгляду заяву адвоката Харченка П.О., подану в інтересах ОСОБА_1 , інша особа: КП «Мостицький Подільського району міста Києва» про поворот виконання судового наказу, суд першої інстанції посилався на те, що враховуючи відсутність договору про надання правової (правничої) допомоги та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, суд дійшов висновку, що даний представник не має повноважень на підписання позовної заяви позивача. Інші докази права підпису позовної заяви від імені позивача, у доданих до позову матеріалах - відсутні.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно із частинами першою, четвертою статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:
1) довіреністю фізичної або юридичної особи;
2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Частиною шостою статті 62 ЦПК України передбачено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Згідно з пунктами 1-5 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 20 вересня 2024 року № 50) (далі Положення), це Положення встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань / адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.
Ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.
В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (зразок у Додатку № 1).
Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.
Ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Пунктом 11 Положення встановлено, що ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Отже, ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом з ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає.
Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18, провадження № 11-989заі18.
Положеннями статей 2, 4 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, позаяк доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, залишення позову (заяви) без розгляду з формальних підстав унеможливлює доступ позивача (заявнику) до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції адвокатом Харченко П.О. було надано ордер серії АІ № 2070120 від 07 грудня 2025 року. В ордері зазначено, що договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а.с. 3).
Таким чином, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування, на підтвердження своїх повноважень у суді першої інстанції адвокат Харченко П.О. подав документ, передбачений частиною четвертою статті 62 ЦПК України. Положення цієї норми процесуального закону не вимагають від адвоката для підтвердження повноважень представника надання договору про надання правової допомоги.
Висновок суду першої інстанції про те, що адвокатом не надано належних доказів на підтвердження його повноважень щодо представництва інтересів ОСОБА_1 , що стало підставою для залишення заяви без розгляду, є хибним, невиправданим й таким, що не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права, з огляду на встановлені обставини справи та вимоги процесуального законодавства.
Таким чином, оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч.1ст. 379 ЦПК України, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Харченка Петра Олександровича задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 січня 2026 рокускасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: