РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року 	справа № 580/1876/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Гайдаш В.А.,
за участю:
секретаря судового засідання – Кучеренко І.О.,
представника позивача – адвоката Фурлета В.П. (за ордером),
представника відповідача – Левенець А.М. (в порядку самопредставництва),
розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 20.11.2025 № 21278/23-00-07-04-01 на загальну суму ПДВ 2 264 537,00 грн, у т. ч. основний платіж 1 811 630,00 грн штрафні (фінансові) санкції у розмірі 452 907,00 грн.
Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що на підставі акта № 15512/23-00-07-04-01/32837429 від 01.10.2025 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «СТАМІНА АГРО ЕКСПОРТ» (податковий номер 40990578) за період липень 2019 року, ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» (податковий номер 43562148) за період березень 2021 року, та щодо правильності та повноти визначення податкових зобов`язань, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2025 року Головним управлінням ДПС у Черкаській області було прийнято податкове повідомлення - рішення від 20.11.2025 № 21278/23-00-07-04-01 на загальну суму ПДВ 2264537,00 грн., у т. ч. основний платіж 1 811 630,00 грн штрафні (фінансові) санкції у розмірі 452 907,00 грн. Актом перевірки було встановлено порушення позивачем п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1 п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами і доповненнями), ст. 1, ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, у результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2021 року на суму ПДВ 1 811 630 грн. Не погодившись з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, позивач 10.11.2025 звернувся до Головного управління ДПС у Черкаській області з запереченнями до акта перевірки. За результатами розгляду вказаних заперечень, відповідачем надано відповідь від 19.11.2025 № 26534/6/23-00-07-04-04, якою висновки акта позапланової перевірки від 01.10.2025 № 15512/23-00-07-04-01/32837429 залишено без змін, а заперечення - без задоволення. У подальшому ГУ ДПС у Черкаській області було прийнято спірне податкове повідомлення рішення. Позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу ґрунтуються на неповному дослідженні обставин справи та неправильній оцінці наданих документів.
Ухвалою від 02.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 17 березня 2026 року.
Головне управління ДПС позов не визнало, надало до суду письмовий відзив, в якому проти задоволення позову заперечує та зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно на підставі результатів документальної позапланової виїзної перевірки позивача, в ході якої встановлено порушення вимог п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 та п. 201.1, ст. 201 Податкового кодексу, ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» завищено податковий кредит за березень 2021 на суму ПДВ 1 811 630 грн. Відповідач зазначає, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи з порушенням вимог законодавства та не містять необхідних реквізитів, що унеможливлює ідентифікацію господарських операцій, їх обсягу, місця та умов здійснення. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене з дотриманням норм законодавства України, тому скасуванню не підлягає. 
Ухвалою суду від 17.03.2026 відкладено підготовче судове засідання з розгляду адміністративної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень. Підготовче судове засідання у справі № 580/1876/26 призначено на 06 квітня 2026 року.
Усною ухвалою суду від 06.04.2026, яка занесена секретарем судового засідання до протоколу, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15.04.2026.
Представник позивача адвокат Фурлет В. П. в судовому засіданні 15.04.2026 просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих у судовому засіданні поясненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні 15.04.2026 заперечила проти позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, та просила у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» (код ЄДРПОУ 32837429) зареєстровано Маньківською районною державною адміністрацією Черкаської області 08.04.2004 за № 9 за юридичною/податковою адресою: 20132, Черкаська область, Маньківський район, с. Іваньки, вул. Соборна, 3.
ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» взято на податковий облік в органах державної податкової служби 27.04.2004 за № 1803.
У періоді, який перевірявся, ТОВ ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» було платником єдиного податку, податку на додану вартість, земельного податку, орендної плати за землю, екологічного податку, рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, податку на нерухоме майно, відмінне від загальної ділянки, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску.
Основний вид діяльності ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» - 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
На підставі направлень від 17.09.2025 № 3886/23-00-07-06-01, № 3887/23-00-07-06-01 та наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 17.09.2025 № 2377-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» (податковий номер 32837429) на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами), було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ». 
За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Черкаській області був складений акт від 01.10.2025 № 15512/23-00-07-04-01/32837429 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «СТАМІНА АГРО ЕКСПОРТ» (податковий номер 40990578) за період липень 2019 року, ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» (податковий номер 43562148) за період березень 2021 року, та щодо правильності та повноти визначення податкових зобов`язань, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2025 року (далі акт перевірки). 
Акт перевірки був отриманий позивачем засобами поштового зв`язку 21.10.2025, що підтверджується трекінг-номером поштового відправлення АТ «УКРПОШТА» 1800212587311. 
Згідно з висновками акта перевірки ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» були допущені порушення чинного законодавства України, а саме: п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 та п. 201.1 п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами і доповненнями), ст. 1, ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.3 положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168;704, із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2021 року на суму ПДВ 1 811 630 грн. 
Не погоджуючись з висновками та змістом акта перевірк, ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» було подано до ГУ ДПС у Черкаській області заперечення від 10.11.2025. На заперечення було отримано відповідь від 19.11.2025 № 26534/6/23-00-07-04-04, якою висновки акта позапланової перевірки від 01.10.2025 № 15512/23-00-07-04-01/32837429 залишено без змін, а заперечення - без задоволення. 
У подальшому ГУ ДПС у Черкаській області прийняло податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість від 20.11.2025 № 21278/23-00-07-04-01 на загальну суму ПДВ 2 264 537,00 грн, у т. ч. основний платіж 1 811 630,00 грн та застосовано штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 452 907,00 грн, яке фактично отримано 26.11.2025 засобами поштового зв`язку в одному конверті із відповіддю на заперечення. 
Товариство, не погоджуючись з повідомленням-рішенням та висновками, викладеними у акті перевірки, подало до ДПС України скаргу від 09.12.2025 (вх. ДПС №6840/C/6 від 15.12.2025). 
Рішенням ДПС України від 24.12.2025 № 36672/6/99-00-06-01-03-06 продовжено строк розгляду скарги до 12.02.2026 (включно). 
ДПС України рішенням від 10.02.2026 № 3349/6/99-00-06-01-03-06 податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 20.11.2025 № 21278/23-00-07-04-01, залишено без змін, а скаргу - без задоволення. 
Рішення про розгляд скарги було отримано позивачем засобами поштового зв`язку 17.02.2026, що підтверджується трекінг-номером поштового відправлення АТ «УКРПОШТА» R 067098419737.
Вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області області, позивач звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України).
Підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
Також пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної / розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних.
За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі у тексті - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Також, відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема щодо наявності таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку, суттєві недоліки в заповненні таких документів, які не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, не дають можливості встановити дійсний зміст та обсяг господарської операції, тощо.
Слід зазначити, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
Також на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Отже, підсумовуючи наведене, суд констатує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування як об`єкту оподаткування податком на прибуток так і податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічні правові висновки, зокрема у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18), від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа №808/954/17), від 09 вересня 2021 року (справа №460/2315/19), від 26 вересня 2023 року (справа № 120/6732/22).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Крім того, зробивши акцент на реальному здійсненні господарської операції як складової юридичного факту, що породжує у платника податків право на податковий кредит та на збільшення витрат, Велика Палата в вказаній постанові акцентувала увагу також на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум витрат та податкового кредиту, є підставною для врахування таких при формування доходів та одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Крім того, при вирішенні податкових спорів Суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Суд із матеріалів справи встановив, що між ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» та ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» укладено договор поставки № 16/03-21/1 від 16 березня 2021 року органічного добрива-нейтралізатора кислотності грунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гат.
У договорі поставки № 16/03-21/1 від 16 березня 2021 р. (місце складання - м. Львів) зазначено таке. 
ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП», яке надалі іменується як «Постачальник», в особі директора Медвідь Ольги Володимирівни, яка діє на підставі Статуту з одного боку, і ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ», яке надалі іменується як «Покупець», в особі директора Северина Миколи Федоровича, який діє на підставі Статуту з іншої сторони, в подальшому разом іменуються «Сторони», а кожна окремо - «Сторона», згідно діючого законодавства України уклали даний Договір поставки (надалі за текстом - «Договір») про зобов`язання передати у власність (здійснювати поставку) у зумовлені строки Покупцеві органічне добриво-нейтралізатор кислотності ґрунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гат. (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати вартість вказаного Товару. Характеристики, кількість товару можуть погоджуватися Сторонами в Специфікаціях або, якщо відсутня чинна Специфікація, безпосередньо у видаткових чи товарно-транспортних накладних в залежності від способу оформлення документів на конкретну партію товару та наявні підписи обох сторін. 
ТОВ «БЦ-ОЛ ГРУП» оформлено податкові та видаткові накладні на поставку товару ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ», які включені ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» до податкового кредиту з ПДВ у декларації за березень 2021 р.
Проте, відповідачем під час перевірки встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у видаткових накладних не зазначено посади осіб, які провели господарську операцію, як зі сторони постачальника так і зі сторони покупця та відсутні дані, які б дали змогу ідентифікувати осіб, які провели господарську операцію зі сторони ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ».
Для підтвердження транспортування ТМЦ до перевірки надані товарно-транспортні накладні, у яких зазначено: перевізник - ПП "СЕВЕРИН"; замовник - ТОВ "ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ"; вантажовідправник - ТОВ "ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ"; вантажоодержувач - ТОВ "ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ"; пункт навантаження - вул. Хіміків 74, м. Черкаси, Черкаська область; пункт розвантаження - сул. Соборна 3, с. Іваньки, Маньківського р-н, Черкаська область; номенклатура товару - органічне добриво-нейтралізатор кислотності грунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гат; вид пакування - насипом.
Наявність належним чином зареєстрованих податкових та видаткових накладних по взаємовідносинам із зазначеними контрагентами відповідачем не заперечується.
В акті перевірки зазначено, що в порушення вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV та п. 24 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, у видаткових накладних не зазначено посади осіб, які провели господарську операцію як зі сторони постачальника так і зі сторони покупця. Крім того, у видаткових накладних відсутні дані, які дали змогу ідентифікувати осіб, які провели господарську операцію зі сторони ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ».
Крім того, перевіркою встановлено, що в межах одного дня зафіксовано від 2 до 4 рейсів перевезення одними і тими самими транспортними засобами, причепами та водіями, в той час як відстань між пунктом навантаження (вул. Хіміків, 74, м. Черкаси) та пунктом розвантаження (вул. Соборна, 3, с. Іваньки, Маньківський р-н) автомобільними дорогами становить 165 км в один бік (пряма відстань - 128 км) (дані картографічного сервісу Google Maps). Круговий пробіг на один рейс - 330 км. Фактичне здійснення декількох перевезень ТМЦ з пункту навантаження - вул. Хіміків 74, м. Черкаси, Черкаська обл. до пункту розвантаження - вул. Соборна 3, с. Іваньки, Маньківського р-н, Черкаська обл., є фізично неможливим в межах однієї доби (24 год), оскільки: максимальний щоденний час керування - 9 год (з можливістю продовження до 10 год не більше 2 разів на тиждень), відповідно до п. 3.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 07.06.2010 № 340 (із змінами, внесеними наказом від 24.06.2021 № 337).
З наявного в матеріалах справи договору поставки № 16/03-21/1 від 16 березня 2021 р. (п 3.1., 5.1, 5.2) вбачається, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах EXW за адресою вул. Хіміків, 74, м. Черкаси. Умови поставки ЕXW (Інкотермс 2010) передбачає, що продавець надає товар покупцю на своєму складі товар. Перевіркою встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру речових прав, ЄРПН, повідомлень про об`єкти оподаткування (форма № 20-ОПП), ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» не мав власних нежитлових приміщень чи орендованих приміщень, послуг відповідального зберігання за адресою вул. Хіміків, 74, м. Черкаси. Відповідно до умов договору поставки №16/03-21/1 від 16 березня 2021 р. (п.п. 5.2.2. п. 5.2) при прийманні товару на складі постачальника приймання товару по кількості здійснюється шляхом перерахування кількості вантажних місць і (або) одиниць товару й порівняння отриманого результату з даними зазначеними в транспортній накладній або видатковій накладній, що є неможливим, враховуючи, що товар транспортувався насипом. У ТТН вантажовідправником зазначено ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ». У ЄРПН зареєстровані податкові накладні від ПП «СЕВЕРИН» з номенклатурою «транспортні послуги» на адресу ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» за період, що співпадають з датами ТТН. Однак, номенклатура послуг в податкових накладних не деталізована, відсутні посилання на номера ТТН, маршрут перевезення, одиниці виміру зазначені в тонах. Кількість тон згідно ЄРПН в березні становить - 195,75 тон, що на 1146,19 тон менше (1341,94 - 195,75), ніж зазначено в ТТН та у видаткових накладних.
У ТТН не зазначено видаткових накладних (або інших супровідних документів на відвантаження органічного добрива-нейтралізатора кислотності грунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гат), що унеможливлює підтвердження, що перевезене добриво відповідає партіям, придбаним у день ТТН (можливе транспортування іншої партії від іншого постачальника, в тому числі від не платника ПДВ). Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (за редакцією від 25.09.2018) та Додаток 7 вимагають зазначення в ТТН даних про супровідні документи (наприклад, видаткові накладні, сертифікати якості, акти), які підтверджують відвантаження та характеристики вантажу. У ТТН відсутні посилання на видаткові накладні, що унеможливлює підтвердження факту відвантаження органічного добрива-нейтралізатора кислотності грунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гатунку, саме в день, указаний у ТТН. Це порушує вимоги щодо повноти реквізитів, передбачених Додатком 7, та робить неможливим встановлення зв`язку між перевезенням і конкретною партією товару. Також, Додаток 7 до Правил № 363 вимагає чіткого зазначення пункту навантаження (адреси, яка відповідає місцю фактичного зберігання або відвантаження вантажу). У ході перевірки встановлено, що придбання органічного добрива-нейтралізатора кислотності грунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гатунку, здійснювалось у ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» (як постачальника), однак у ТТН ця інформація відсутня, також відсутність зазначеного в ТТН супровідного документу (видатових накладних). Унеможливлює підтвердження що вищезазначені добрива, які були перевезені, були придбані саме у ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП», що свідчить про нереальність операцій перевезення.
До перевірки надані платіжні доручення на часткову оплату за органічні добрива згідно раз-фактури товару на загальну суму 4 680 000 грн. У бухгалтерському обліку оформлені операції з придбання органічного добрива нейтралізатора кислотності грунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гатунку відображено товариством у бухгалтерському обліку наступними записами: Д-т 201 «Сировина матеріали» - К-т 631 — 9 058 149,91 грн; Д-т 6442 - К-т 631 — 1 700 254,98 грн; Дт 63 К-т 311 — 4 680 000 грн. Станом на 15.11.2021 згідно рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» наявна кредиторська заборгованість 6 189 779,89 грн. 
До перевірки надано акти за грудень (3 грудня, 16 грудня) 2021 року про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин в кількості 27 шт., згідно яких органічне добриво-нейтралізатора кислотності грунту «Меліорант-ПЛЮС», 3 гатунку було внесено під урожай 2022 року. (Дт-2311 1341,945 тон Кт рах 20 1341,945). 
Всі акти затверджені підписом виконавчого директора та містять підписи бухгалтера та агронома, проте в порушення вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, у зазначених актах не зазначено дані, які дають змогу ідентифікувати осіб. 
Крім того, у наданих актах графа «додаток видаткових документів» не заповнена, відсутні відомості щодо видачі добрив зі складу. Згідно ТТН добрива приймав завідувач складу Пронь М. М., проте до перевірки не надано акти видачі добрива зі складу.
Перевіркою, згідно ІКС «Податковий блок» на березень 2021 року встановлено наступне: 
ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» (код ЄДРПОУ 43562148) перебував на обліку ГУ ДПС У Львівській області, Львівська ДПІ, стан платника - 0 платник податків за основним місцем обліку. Основний вид діяльності — 01.61- допоміжна діяльність у рослинництві, директор - ОСОБА_1 . 
Відповідно до поданого ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» «Податкового розрахунку сум доходу, нараховано (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум отриманого із них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за формою 4-ДФ від 16.06.2021 № 9162431055 поданого за І квартал 2021 року в березні 2021 року на товаристві працювало 3 особи. 
Згідно даних ІКС «Податковий блок» у ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» зазначені об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (довідка 20 ОПП): колісна техніка, бочки, пункт приймання, склади, земельні ділянки, проте будь-які основні засоби за адресою навантаження вул. Хіміків 74, м. Черкаси, Черкаська обл. вдсутні, також Фінансовий звіт або Баланс підприємства за 2021 рік - не подано. 
ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» за даними Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) в березні 2021 року формувало податковий кредит з придбання автошин в асортименті (423 шт.); сир твердий в асортименті (більше 12000 кг), масло, шрот, добриво, тощо та сформувало податкові зобов`язвання з реалізації органічного добрива- нейтралізатора кислотності грунту "Меліорант-ПЛЮС", 3 гат. І соняшника PR64F50. 
Тобто, ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» придбає різноплановий товар без подальшої його реалізації. 
Згідно ЄРПН встановлено, що ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» (код за ЄДРПОУ 43562148) придбає органічне добриво- нейтралізатор кислотності грунту" Меліорант-ПЛЮС", 3 гат. в ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» (код за ЄДРПОУ 40486943). 
ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» (код за ЄДРПОУ 40486943), у своє чергу, формує податковий кредит за рахунок придбання в значних розмірах газу скрапленого (понад 120 000 т), шламу (волога шламова маса) у кількості 4660 т., оренди приміщення, оренда обладнання, компенсація вартості комунальних послуг. 
Постачальником для шламу ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» та орендарем приміщення є ТОВ «МЕЛІОРАНТ ПЛЮС» (код за ЄДРПОУ 42216446). 
В ІКС «Податковий Блок» наявний Договір суборенди нежитлового приміщення (цеху) від 14.02.2019 № 02-02 (Додаток 8 до 1 примірника акту), в якому зазначено, що ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» (суборендар) приймає в суборенду від ТОВ «МЕЛІОРАНТ ПЛЮС» приміщення для переробки шлам/волога шламова маса (осад виробництва хімічного волокна). 
Проте, ТОВ «МЕЛОРАНТ ПЛЮС» не придбавав шлам та не здійснював виробництво хімічного волокна, і не міг фактично його поставляти ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ». Тобто, відсутнє реальне джерело походження сировини для виробництва добрив.
Також, Згідно ІКС «Податковий блок» станом на березень 2021 року ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» (код за ЄДРПОУ 40486943) перебував на обліку ГУ ДПС У М. КИЄВІ, ЦЕНТРАЛЬНА ДПІ, стан платника - 0 платник податків за основним місцем обліку. Основний вид діяльності — 46.75 - оптова торгівля хімічними продуктами. Відповідно до поданого ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» «Податкового розрахунку сум доходу, нараховано (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум отриманого із них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за формою 4-ДФ від 30.04.2021 № 9108114895 за І кварталі 2021 року в березні 2021 року на товаристві працювало 11 осіб. 
Згідно даних ІКС «Податковий блок» у ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» зазначені об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (довідка 20 ОПП): автомобілі, склади, автопричепи, цеха, проте будь які основні засоби за адресою навантаження - вул. Хіміків 74, м. Черкаси, Черкаська область, також Фінансовий звіт або Баланс підприємства за 2021 рік - не подано.
Відповідно до ЄДРСР ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» є фігурантом кримінальних проваджень (справи №№ 521/15406/22, 522/18485/20).
Таким чином, проведеним аналізом фінансово-господарської діяльності ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» встановлено, що взаємовідносини з ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» носять разовий характер.
При оцінці податкових наслідків господарських операцій суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів контролюючого органу має дослідити фактичні правовідносини учасників договорів купівлі – продажу (поставок), перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Отже, з огляду на специфіку спірних господарських операцій та доводів, якими контролюючий орган вмотивовував нереальність таких операцій з придбання та продажу товарів, суд ретельно перевірив на підставі, зокрема і належних документів, обставин виконання розглядуваних спірних поставок товарів, порядку та умов договорів, що їх регламентують, транспортування, зберігання, приймання та обліку, використання у власній господарській діяльності. 
Суд вважає, що надані позивачем первинні документи за взаємовідносинами ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» з ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки вони не відображають реальних змін у майновому стані платника податків. Встановлена недостовірність інформації у вказаних документах позбавляє їх статусу первинних у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та унеможливлює підтвердження фактичного здійснення господарських операцій.
За сукупністю обставин, встановлених під час перевірки та розгляду цієї справи, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи не можуть бути підставою для формування даних податкового обліку, оскільки вони не відображають реальних господарських операцій з огляду на таке.
У ланцюгу постачання добрива-нейтралізатора «Меліорант-ПЛЮС» відсутній реальний виробник. Встановлено відсутність у контрагентів за ланцюгом необхідної сировини для виробництва вказаної продукції. Більш того, документальне оформлення придбання товару у ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ», яке є фігурантом кримінального провадження, свідчить про штучне створення документообігу з метою легалізації товару невідомого походження.
Також позивачем не надано документів (паспортів якості, сертифікатів відповідності), що підтверджують походження та характеристики добрив. Це порушує вимоги щодо обігу агрохімікатів та вказує на формальний підхід до оформлення правовідносин.
Крім того, суд встановив невідповідності первинних документів вимогам законодавства та непідтвердження реальності операцій, оскільки видаткові накладні оформлені з порушенням ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88. Відсутність у документах назв посад та даних, які дають змогу ідентифікувати осіб, що брали участь у здійсненні операції, робить неможливим підтвердження факту передачі товару від однієї особи іншій. Документ, який не містить ідентифікації підписантів, не може вважатися належним доказом здійснення господарської операції. 
Надані товарно-транспортні накладні містять юридично неможливі дані: ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» одночасно зазначено як Замовника, Вантажовідправника та Вантажоодержувача, що суперечить суті договору поставки з ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» та вказує на те, що Постачальник фактично не здійснював відвантаження товару. При цьому, визначення пункту навантаження (вул. Хіміків, 74) за відсутності у Постачальника прав на об`єкти за цією адресою підтверджує недостовірність відомостей у ТТН.
Оскільки видаткові накладні та ТТН не містять обов`язкових реквізитів і суперечать фактичним обставинам справи (щодо місця та суб`єктів операції), вони не підтверджують реальний рух активів. Тому відповідно до ст. 198 ПК України податковий кредит, сформований на підставі таких «дефектних» документів за березень 2021 року, є неправомірним.
Встановлені недоліки свідчать про формальний характер документообігу, створеного виключно для отримання податкової вигоди за відсутності реального змісту господарської операції.
Крім того, суд врахував, що відповідно до договору поставки № 16/03-21/1 від 16 березня 2021 р. п. 5.2. Приймання товару здійснюється на складі Постачальника. Також згідно п 5.1 приймання Товару відбувається за адресою: 18018, Україна, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Хіміків 74. Однак, відповідно до данних Витягу з реєстру речових прав, звіту форма 20-ОПП та ЄРПН в постачальника - ТОВ «БЦ- ОІЛ ГРУП» відсутні орендовані або власні складські приміщення за зазначеною адресою.
Ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Як встановив суд, у наданих позивачем документах місцем поставки визначено склад за адресою: м. Черкаси, вул. Хіміків, 74. Проте, згідно з даними ІТС «Податковий блок» та звітності за формою 20-ОПП, у контрагента-постачальника ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» відсутні будь-які права (власність чи оренда) на складські приміщення за вказаною адресою.
Сукупність встановлених обставин (відсутність у контрагента складів, персоналу та необхідних технічних ресурсів) свідчить про об`єктивну неможливість фізичного відвантаження товару у спосіб та в місці, що вказані в указаному договорі.
Суд зауважує, що складання первинних документів не є безумовним доказом реальності господарської операції, якщо встановлено відсутність у постачальника матеріально-технічної можливості для надання послуг або поставки товару.
Позивач, як суб`єкт господарювання, не виявив належної обачності при виборі контрагента. Укладення договору, який передбачає приймання товару на складі, якого фактично не існує, вказує на те, що дії позивача були спрямовані не на отримання економічного результату, а виключно на штучне формування податкового кредиту.
Оскільки первинні документи позивача не відображають реального руху активів та містять недостовірну інформацію щодо місця навантаження, вони не мають доказової сили. Отже, висновки податкового органу про порушення вимог податкового законодавства є правомірними та обґрунтованими.
Також аналіз наявних у матеріалах справи ТТН вказує на неможливість перевезення вантажу у зазначені часові інтервали (нереальний час у дорозі, невідповідність маршрутів), що свідчить про фіктивність перевезення.
Так, фактичними обставинами справи встановлено фізичну неможливість здійснення зафіксованих у ТТН перевезень, оскільки виконання від 2 до 4 рейсів на добу одним транспортним засобом за маршрутом м. Черкаси — с. Іваньки (круговий пробіг 330 км) потребує понад 20 годин безперервного керування, що є суперечливим та порушує встановлений п. 3.1 Положення № 340 ліміт робочого часу водія (9 годин на добу). 
Таким чином, зафіксована у ТТН кількість рейсів є фізично неможливою для виконання одним і тим самим транспортним засобом та водієм протягом 24 годин. Тому, суд вважає, що документи мають ознаки штучного створення для прикриття безтоварної операції.
Також, суд взяв до уваги, що п. 5.2.2 Договору встановлено приймання товару шляхом «перерахування кількості вантажних місць та одиниць». Водночас товар транспортувався насипом. Таким чином, зазначена в договорі процедура приймання технічно неможлива для даного виду товару, що підтверджує формальний характер укладеного правочину без наміру його фактичного виконання.
Крім того, аналіз ланцюга постачання транспортних послуг від ПП «СЕВЕРИН» виявив розрив у 1146,19 тонн. За даними ЄРПН оплачено/зареєстровано послуг лише на 195,75 т. У видаткових накладних та ТТН заявлено 1341,94 т. Тому, суд вважає, що відсутність реєстрації транспортних послуг на понад 85% обсягу товару, свідчить про те, що товар фактично не переміщувався, або його кількість у ТТН була штучно завищена для безпідставного формування витрат та податкового кредиту.
Податкові накладні ПП «СЕВЕРИН» не містять посилань на конкретні ТТН, маршрути та деталізацію послуг. Самі ТТН містять суперечливі дані (Вантажовідправником зазначено самого Покупця — ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ», що суперечить умовам договору та суті операції).
Сукупність викладених обставин, а саме: фізична неможливість перебування авто в дорозі понад ліміти часу, відсутність юридичного права постачальника на склад та розбіжність у 1146 тонн між звітною та фактичною документацією, на думку суду, свідчить про те, що господарські операції між ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» та ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» не відбувалися в реальності.
Надані позивачем первинні документи не мають доказової сили, оскільки вони не відображають реальних змін у майновому стані сторін, а лише створюють ілюзію правомірності формування податкових вигод.
Щодо неможливості ідентифікації вантажу та порушення Правил № 363 суд зазначає, що всупереч вимогам Правил № 363, у наданих ТТН не зазначено номерів видаткових накладних та сертифікатів якості. Це унеможливлює ідентифікацію перевезеного добрива як такого, що було придбане саме у ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП», та свідчить про розрив зв`язку між фактом транспортування і конкретною господарською операцією.
Відсутність посилань на супровідні документи унеможливлює підтвердження відвантаження товару саме датою, вказаною в ТТН. Більш того, у ТТН повністю відсутня інформація про ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» як постачальника, що в сукупності з відсутністю юридичної адреси складу за місцем навантаження підтверджує нереальність операції.
Таким чином, оформлені з порушенням вимог щодо повноти реквізитів ТТН втрачають доказову силу. Оскільки неможливо встановити приналежність перевезеного вантажу до конкретної партії товару від заявленого продавця, операції визнаються безтоварними, а податковий кредит — неправомірним.
Щодо дефектності обліку та непідтвердження використання добрив, то суд врахував, що наявність кредиторської заборгованості у розмірі 6,1 млн грн за відсутності позовів про її стягнення свідчить про нетиповість операції та відсутність реальної ділової мети. Часткова оплата не спростовує формальний характер відносин, спрямований на штучне формування податкового кредиту. Акти про використання добрив (1341,9 т) не мають статусу первинних документів, оскільки в порушення ст. 9 Закону № 996-XIV не містять даних для ідентифікації осіб, які їх склали. Відсутність прізвищ та посад агронома й бухгалтера унеможливлює підтвердження факту реального внесення добрив у ґрунт.
Таким чином, через дефектність актів списання та сумнівний характер заборгованості, господарські операції не вважаються підтвердженими. Формальні записи на рахунках обліку не є доказом реальності операцій за наявності недоліків у первинній документації.
Щодо відсутності реального джерела походження товару та фіктивності ланцюга постачання, то суд вважає, що аналіз ланцюга постачання свідчить про штучне формування податкового кредиту за відсутності факту виробництва товару. Встановлено, що сировина (шлам), необхідна для виготовлення добрив, постачалася ТОВ «МЕЛІОРАНТ ПЛЮС», яке не є виробником хімічного волокна і не мало фізичної можливості накопичувати або передавати таку сировину. Це підтверджує відсутність реального джерела походження товару на початковому етапі.
Контрагент ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» має ознаки фіктивності: за наявності лише 3 працюючих осіб підприємство здійснює закупівлю різнопланового товару (автошини, сир, масло, газ) без його подальшої реалізації, що є нетиповим для господарської діяльності. Відсутність складів за місцем навантаження та неподання фінансової звітності за 2021 рік підтверджують неможливість виконання заявлених операцій.
Документальна дефектність внутрішнього обліку позивача підсилює висновки перевірки: в актах використання не заповнені графи про видаткові документи, а акти видачі добрив зі складу (завідувач Пронь М. М.) взагалі відсутні. Це свідчить про розрив ланцюга від «паперового» придбання до фактичного використання.
Тобто, через відсутність реального виробника, сировини та технічної можливості контрагентів, операції з придбання добрив є безтоварними. Документообіг по ланцюгу ТОВ «МЕЛІОРАНТ ПЛЮС» — ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ» — ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» створений штучно для легалізації неіснуючого товару.
Також суд врахував неможливість фізичного здійснення операцій ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ», оскільки згідно з даними 20-ОПП у підприємства відсутні будь-які матеріальні ресурси (склади, цехи) за адресою навантаження вантажу (вул. Хіміків, 74, м. Черкаси). Це свідчить про недостовірність відомостей у ТТН та відсутність фактичного місця зберігання товару. Транзитний характер діяльності контрагента підтверджується неподанням фінансової звітності за 2021 рік та невідповідністю штатної чисельності (11 осіб) заявленим масштабам торгівлі газом та хімічною продукцією. Крім того, статус фігуранта у кримінальних провадженнях вказує на участь суб`єкта у схемах штучного формування податкових вигод.
Тобто, залучення до ланцюга постачання фіктивного посередника, який не має ресурсів за місцем операції та перебуває під слідством, доводить безтоварність поставок. Документообіг оформлено виключно для надання вигляду законності податковому кредиту позивача за відсутності реального руху активів.
Також щодо наявності кримінального провадження, в якому фігурує контрагент позивача ТОВ «ЕТАЛОН ХІМ»», то суд врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, відповідно до якого визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Таким чином, надані документи є суто формальним підтвердженням операції та не несуть у собі доказової сили щодо фактичного руху активів. Виявлені обставини у своїй сукупності спростовують реальність операції, що є законною підставою для відмови у визнанні податкових вигод ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ».
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ», маючи об`єктивну можливість дотриматися вимог податкового законодавства щодо документального оформлення операцій відповідно до їх реального змісту, діяло всупереч принципу належної обачності. Недотримання стандартів розумної поведінки платника податків та формальне оформлення документів свідчать про спрямованість дій товариства на штучне заниження бази оподаткування за відсутності реальної ділової мети.
Враховуючи, що контролюючим органом вказується про нереальність спірних операцій з огляду на неможливість їх проведення контрагентами з огляду на відсутність (недостатність) у таких трудових ресурсів, основних засобів, виробничих потужностей, інших матеріальних ресурсів, транспортних засобів, не декларування та не сплату податків, витрат, відсутність витрат пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, тощо), а також неможливість підтвердити законне джерело походження товарів (виробництво чи придбання контрагентами по ланцюгу постачання), суд перевірив зазначені обставини та докази, якими підтверджуються висновок контролюючого органу.
За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.
Перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, виходячи з того, що інформацією, у зв`язку із якою ГУ ДПС у Черкаській області було прийнято наказ від 17.09.2025 № 2377-п, стала підготовлена управлінням податкового аудиту ГУ ДПС у Черкаській області доповідна записка від 17.09.2025 № 3590/23-00-07-04-04.
За змістом доповідної записки управління податкового аудиту ГУ ДПС у Черкаській області повідомило начальника ГУ ДПС у Черкаській області, що управлінням податкового аудиту отримано податкову інформацію від управління оподаткування юридичних осіб службовим листом від 25.08.2025 № 2691/23-00-04-05-07 про те, що ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» відображено недостовірні дані, що містяться у податковій декларації з ПДВ за червень 2025 року, а саме обсяги постачання не відповідають обсягам постачання, зазначеним у податкових накладних, що містяться у ЄРПН.
Також у доповідній записці вказано, що до ГУ ДПС у Черкаській області надійшов лист ДПС від 17.05.2021 № 7/7д/99-00-18-01-01-07, в якому зазначено перелік ймовірних вигодонабувачів, які за наявності підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, підлягають опрацюванню шляхом проведення документальних позапланових перевірок. Серед вказаного переліку наявне ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» по взаємовідносинах з ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» за березень 2021 та по взаємовідносинах з TOB «СТАМІНА - АГРО ЕКСПОРТ» за липень 2019 року. За податковою адресою ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» направлено запит «Про надання пояснень та їх документального підтвердження» від 12.08.2021 № 16131/6/23-00-07-0415 щодо взаємовідносин з TOB «СТАМІНА АГРО ЕКСПОРТ» за липень 2019 року та від 19.03.2025 № 5424/6/23-00-07-04-04 щодо взаємовідносин з ТОВ «БЦ-ОІЛ ГРУП» за березень 2021 року. ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» на вказаний запит контролюючого органу надано копії документів не в повному обсязі.
Враховуючи наведене, начальник управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Черкаській області запропонував проведення контрольно-перевірочних заходів відносно ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ».
Суд не встановив, що доповідна записка управління податкового аудиту ГУ ДПС у Черкаській області має істотні недоліки, не містить достатньої інформації, що була в наявності/отримана відповідачем у встановленому законодавством порядку від державного органу.
У зв`язку із цим та виходячи зі змісту доповідної записки, на думку суду, наявні у ній відомості вказують на вчинення позивачем ймовірних порушень законодавства в частині дотримання податкового законодавства у правовідносинах із наведеними вище контрагентами за спірний період, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість, а також могла слугувати підставою та достатнім обґрунтуванням для призначення позапланової виїзної документальної перевірки позивача відповідно до п.п. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.
За правилами п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Ураховуючи наведені норми матеріального права та встановлені по справі обставини, суд вважає, що контролюючий орган при прийнятті наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» діяв у межах та спосіб, передбачений чинним законодавством України, запити є обґрунтованими з огляду на те, що містили вказівку на фактичну і правову підстави його направлення (п.п. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України), проте позивач, всупереч вимог ст. 73 ПК України, безпідставно не надав контролюючому органу змістовні пояснення та їх документальне підтвердження, адже докази на противагу зазначеному в матеріалах справи відсутні.
Ураховуючи те, що позивач не виконав в повному обсязі письмові запити відповідача про надання інформації та її документального підтвердження, у податкового органу виникли підстави для проведення перевірки відповідно до вимог п.п. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.
Доводи позивача щодо реальності укладених із його контрагентами правочинів, суд вважає необґрунтованими із зазначених вище підстав.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
За таких обставин, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність встановлених під час перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, що призвело до заниження ПДВ із зазначеними контрагентами, та, як наслідок, обґрунтованості винесення спірного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення податковий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. Тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «ДЗЕНЗЕЛІВСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити повністю.
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складений 29.04.2026.

Суддя 	Віталіна ГАЙДАШ