ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 363/5573/23
провадження № 61-15195св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - служба у справах дітей Петрівської сільської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Петрівської сільської ради, про визначення способу участі у вихованні дітей та усунення перешкод 
у спілкуванні батька з дітьми.

Позов мотивований тим, що 15 травня 2013 року між ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 вересня 2020 року. 
У шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після фактичного припинення проживання однією сім`єю залишились проживати разом з батьком за адресою їх реєстрації та постійного місця проживання на АДРЕСА_1 , де батько створив усі умови для їх комфортного проживання. 

Позивач указував, що за взаємною згодою батьків наприкінці 2021 року діти переїхали жити до матері за адресою: АДРЕСА_2 . 
З того часу ОСОБА_1 постійно спілкувався з дітьми та мав можливість бачитись з ними. Крім того, саме ОСОБА_1 повністю фінансово забезпечував дітей, їх навчання, лікування та інші побутові потреби, адже ОСОБА_2 не працювала. 

Починаючи з березня 2023 року ОСОБА_2 безпідставно почала обмежувати спілкування дітей з батьком: не дозволяла побачень, не давала можливості придбати дітям телефони, щоб вони самостійно могли зателефонувати батькові або він їм. В результаті все спілкування батька 
з дітьми звелось до телефонних розмов, і лише з телефону матері, при цьому на телефонні дзвінки ОСОБА_2 відповідала дуже рідко.

З червня 2023 року відповідачка батька до дітей не допускає взагалі, і він не має можливості їх побачити. На телефонні дзвінки ОСОБА_2 також не відповідає, двері в квартиру не відчиняє. При цьому кошти на утримання дітей позивач перераховує відповідачці регулярно. 

ОСОБА_1 вказував, що він постійно належним чином опікувався дітьми, забезпечував, влаштовував у навчальні заклади та гуртки, завозив та привозив з навчання, опікувався питанням їх оздоровлення та належного медичного обслуговування, приділяв їм достатньо часу та уваги, давав своє виховання та безмежну любов, матір дітей ніколи не працювала, а тому розлуку з дітьми батько переживає досить важко. Від такої поведінки відповідачки є очевидним, що страждають і самі діти, оскільки позбавлені діями відповідачки батьківської любові та піклування. 

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив встановити такий графік зустрічей батька 
з дітьми:
- побачення тричі на тиждень: щовівторка та щочетверга з 14 год 00 хв до 
18 год 00 хв, у суботу з 09 год 00 хв до 20 год 00 хв, без присутності матері, за місцем фактичного перебування дітей або за місцем їх проживання, без обмеження місця прогулянок;
- спільний відпочинок з батьком та оздоровлення дітей кожні шкільні канікули (осінні, зимові, весняні, літні), на період не менше 1/2 частини днів, що припадають на канікули, з обов`язковим повідомленням матері про місце відпочинку;
- необмежене спілкування із сином та донькою у вільний від занять час засобами телефонного, поштового та інших засобів зв`язку (відеозв`язок 
у мобільних додатках та соціальних мережах) тощо;
- у день побачення батька з дітьми, надати йому право забирати дітей зі школи, садочка чи дому особисто, з урахуванням їх режиму дня та за погодженням 
з матір`ю дітей;
- зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до зустрічі дітей з батьком надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування чи навчання дітей, а в разі настання таких змін повідомити про це йому особисто на наступний день з дня настання таких змін.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 
2025 року позов задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні дітей ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом спілкування в режимі відеозв`язку та телефонного зв`язку щодня, на гнучкій основі, з урахуванням бажання дітей, але за умови обов`язкового сумарного часу особистого вільного спілкування не менше ніж сім годин на тиждень відповідно до часового поясу країни, в якому перебувають діти.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із необхідності визначення способу участі батька у вихованні дітей виключно 
у дистанційному форматі. При цьому суд підкреслив, що об`єктивною причиною, яка унеможливлює фізичні зустрічі батька з дітьми в теперішній час, 
є запровадження в країні воєнного стану та пов`язані з цим ризики. Виїзд відповідачки з дітьми за кордон є вимушеним заходом і не повинен мати на меті перешкоджання спілкуванню батька з дітьми, участі останнього в їх вихованні. 
А відтак, з огляду на викладене, беручи до уваги психоемоційний стан малолітніх дітей, їх право на безпечне та стабільне середовище розвитку, наявні висновки фахівців та об`єктивні обставини, суд вважав, що інтересам дітей у теперішній час найбільшою мірою відповідає їх спілкування з батьком в режимі відеозв`язку та телефонного зв`язку щодня, на гнучкій основі, з урахуванням їх бажання, за умови обов`язкового сумарного часу особистого вільного спілкування не менше ніж сім годин на тиждень, відповідно до часового поясу країни, в якому перебувають діти.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 
2025 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Встановлено такий графік зустрічей батька ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_6 :
- побачення у першу і третю суботу місяця з 09 год 00 хв до 20 год 00 хв, без присутності матері, за місцем фактичного перебування дітей або за місцем їх проживання, без обмеження місця прогулянок;
- спільний відпочинок з батьком та оздоровлення дітей кожні шкільні канікули (осінні, зимові, весняні, літні), на період не менше 1/2 частини днів, що припадають на канікули, з обов`язковим повідомленням матері про місце відпочинку;
- необмежене спілкування із сином та донькою у вільний від занять час засобами телефонного, поштового та інших засобів зв`язку (відео-зв`язок 
у мобільних додатках та соціальних мережах) тощо.

В день побачення батька з дітьми, надано йому право забирати дітей зі школи, садочка чи дому особисто, з урахуванням їх режиму дня та за погодженням 
з матір`ю дітей.

Зобов`язано ОСОБА_2 за два дні до зустрічі дітей з батьком надати останньому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування чи навчання дітей, а в разі настання таких змін повідомити про це йому особисто на наступний день з дня настання таких змін.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 
28 травня 2025 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що батько, який проживає окремо від своїх дітей, очевидно має право на особисте спілкування з ними, 
а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей з батьком. 

На переконання колегії суддів, тимчасовий виїзд дітей за кордон не може непропорційно обмежувати право батька на спілкування з дітьми, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з батьком, а також враховує технічну можливість забезпечення спілкування позивача із своїми дітьми за допомогою відеозв`язку та аудіозв`язку. 

Встановлюючи графік побачення батька з дітьми, апеляційний суд урахував тривале перебування дітей за кордоном, наявність у батька можливості виїзду за кордон, а також мету - повноцінне виховання дітей, їх розвиток, задоволення життєво важливих потреб та зростання під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їх виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, відповідатиме їх найкращим інтересам та сприятиме поступовому відновленню психоемоційного контакту між дітьми і батьком.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

03 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року залишити в силі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у цій справі суд першої інстанції правильно встановив, що введення воєнного стану в Україні, внаслідок чого відповідач змушена тимчасово виїхати за кордон з малолітніми дітьми, не може розцінюватися як її перешкоджання спілкуванню батька з дітьми. Такі дії 
є вимушеним заходом, обумовленим об`єктивною ситуацією, що склалася 
в країні, та спрямовані на забезпечення безпеки і стабільного розвитку дітей. Вказані обставини дійсно призвели до зменшення інтенсивності та форми комунікації між дітьми і батьком, однак це не є наслідком неправомірної поведінки матері та не може розцінюватися як її свідоме перешкоджання 
у спілкуванні батька з дітьми. Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив виключно з власних переконань, висновки апеляційного суду є помилковими. Апеляційний суд не надав належної та мотивованої оцінки доводам відповідача. Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що матір є основною фігурою емоційної підтримки для дітей, забезпечує їм відчуття безпеки та сприяє їх психоемоційному розвитку. Діти сприймають матір як основного вихователя. Апеляційний суд безпідставно здійснив переоцінку висновку психолога від 
14 січня 2025 року. Орган опіки та піклування не рекомендував зустрічей батька 
з дітьми в інший спосіб, окрім як дистанційне спілкування. Апеляційний суд всупереч статті 19 СК України не навів обґрунтування, чому не взяв до уваги вказаний висновок. Суд не вказав, у якій країні мають відбуватися зустрічі.

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року представнику 
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 поновлено строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Вишгородського районного суду Київської області.

16 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2026 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року відмовлено.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 15 травня 2013 року перебували 
у шлюбі, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 
02 вересня 2020 року розірвано (справа № 363/1507/20).

У шлюбі у сторін народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 липня 
2022 року у справі № 363/2684/20 визначено місце проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 
26 січня 2022 року № 41 визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 шляхом спілкування з ними у першу 
і третю суботу та другу і четверту неділю кожного місяця з 11:00 год до 
14:00 год, у присутності матері дітей.

Згідно копій паспортів громадян України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 11 травня 2018 року, № НОМЕР_2 від 30 серпня 2017 року і № НОМЕР_3 від 
12 квітня 2019 року ОСОБА_2 разом з дітьми 05 березня 2023 року перетнули державний кордон України в пункті пропуску «Краківець».

15 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського УП із заявою, в якій просив встановити місцезнаходження його колишньої дружини 
ОСОБА_2 , з якою він втратив зв`язок більше місяця тому та яка перебуває разом з їх спільними дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_6 за кордоном.

25 серпня 2023 року ОСОБА_2 надала начальнику Оболонського УП письмові пояснення, в яких вказала, що 24 лютого 2022 року вона 
з ОСОБА_1 та дітьми поїхали до їх спільного заміського будинку та, провівши там близько 10 днів під обстрілами, прийняли з позивачем спільне рішення - виїхати за кордон у безпечне від війни місце. 05 березня 2022 року вона з дітьми приїхали до м. Львова, а звідти рушили до м. Праги. При цьому ОСОБА_1 постійно був з нею на зв`язку і запропонував їм пожити 
у квартирі, яку він ще до початку воєнних дій винаймав для себе у м. Празі. Потім ОСОБА_1 почав навідуватись до м. Праги, де бачився з нею та дітьми, коли мав на це бажання і час, оскільки він винаймав квартиру в тому самому під`їзді, де проживала і вона з дітьми. З часом відношення 
ОСОБА_1 до неї змінилося, набуло дуже агресивного характеру, він почав погрожувати їй, ображати. В одній із таких переписок ОСОБА_1 написав, що більше взагалі не буде з нею спілкуватись, і заблокував її. Контракт на оренду житла в м. Празі закінчився в липні, місця в чеських школах та садочках не було, до того ж їх син ОСОБА_7 часто хворів на респіраторні захворювання (про що було відомо ОСОБА_1 ), внаслідок чого було прийнято рішення шукати прихисток в країні з кращою екологією. 27 липня 
2023 року вона разом з дітьми переїхала до Норвегії, про що ОСОБА_1 був обізнаний, оскільки вона активно веде сторінки в соціальних мережах, а він сам повідомляв, що дивиться всі фото і відео дітей. За останні два місяці ОСОБА_1 жодного разу не контактував з нею, не цікавився життям дітей.

Відповідно до рішень міграційного управління Норвегії від 03 серпня 2023 року 
і від 04 серпня 2023 року відповідачка з дітьми отримали колективний захист 
у цій країні та посвідки на проживання у Норвегії.

З висновку за результатами психологічного дослідження на звернення ОСОБА_2 , складеного психологом, викладачем-дослідником з педагогіки і психології ОСОБА_8 , від 14 січня 2025 року відомо, що 02 січня 
2025 року до спеціаліста-психолога звернулась ОСОБА_2 із запитом про надання консультативної допомоги. Метою звернення було проведення психологічного обстеження (з підготовки письмового висновку за його результатами) її дітей - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Вперше ОСОБА_2 звернулася за консультативною допомогою до психолога ОСОБА_8 , у серпні 2020 року. Метою звернення було проведення психологічного обстеження ОСОБА_2 та складання за його результатами її психологічного портрету. За результатами проведеного психологічного обстеження були зроблені висновки про те, що ОСОБА_2 у поведінці та спілкуванні виявляє риси дорослої соціально зрілої людини, 
а саме: у взаємодії з іншими орієнтована на партнера, на соціально прийнятну рольову поведінку; у міжособистісній взаємодії з іншими є ефективною завдяки розвинутій емпатії; у спілкуванні із дітьми орієнтована на партнерську позицію при скеровуючій (не домінуючій) ролі дорослого. Мотиваційні тенденції, виявлені у ОСОБА_2 , утворюють засади материнської любові, яка змушує дитину виявляти різні варіанти активності, щоб відповідати очікуванням батьків, опановувати нові знання, навички, тобто успішно розвиватися 
у психічному та соціальному плані. Аналіз результатів проведеного психологічного дослідження дозволяє стверджувати, що у ОСОБА_2 немає особистісних та психічних властивостей, які б могли перешкоджати її спілкуванню з дітьми.

23 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулась до психолога 
ОСОБА_8 вдруге. За результатами роботи з ОСОБА_4 
і ОСОБА_6 , у період з 23 листопада 2020 року до 22 січня 2021 року, було зроблено висновок про те, що особливості поведінки дітей відповідають за своїми ознаками депресії. Зазначений висновок відповідав висновку лікаря-невролога від 23 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Ознаками наявності депресії в ОСОБА_5 є втрата інтересу до оточуючого, крик, «застигання» або «зависання» у певних позах, одноманітних по рухах, які ОСОБА_9 виконує тривалий час. Особливості поведінки ОСОБА_5 , враховуючи, що їx появі передували екстремальні емоційні переживання (розлучення із матір?ю тривалістю майже п?ять місяців), є ознаками дефіцитарно викривленого емоційно-особистісного розвитку. За умови створення активного розвивального середовища та повноцінного емоційного спілкування із дитиною, яка має зазначені вище особливості комунікації та емоційно-вольові прояви, ці патологічні особливості поведінки можуть поступово згладжуватися. За умови такого варіанту розвитку, дитина поступово може адаптуватися у суспільстві. Однак деякі особливості емоційно-особистісного розвитку можуть зберігатися 
у подальшому, протягом усього життя, оскільки екстремальні емоційні переживання змінюють якість прив?язаності та, відповідно, робочі моделі сприйняття та переробки інформації про світ і події у ньому, інтерпретацію поведінки іншої людини та власну самооцінку дитини. Остання виступає системоутворюючим фактором, який визначає поведінку людини та особливості взаємодії із іншими. Ознаками наявності депресії в ОСОБА_4 є регрес мовлення. Дослідження ставлення ОСОБА_4 до кожного з батьків, членів своєї родини, дозволило зробити висновок про те, що для неї родина це матір, вона сама та її брат ОСОБА_9 ; дорослим членом сім?ї, у спілкуванні з ким дівчинка задовольняє потребу у визнанні i, який забезпечує їй переживання психологічного благополуччя є її матір; у внутрішній картині світу дівчинки батько існує лише як історичний факт, тобто образ батька представлений 
у свідомості, але його функції, роль у житті для неї самої не зрозумілі; причиною такого ставлення доньки до батька є формальність стосунків між ними, про що свідчить відсутність у розповідях дівчинки спогадів про сумісну діяльність із батьком; батьківських настанов, які обов?язково фіксуються у пам?яті дитини, за умови існування між батьком і нею стосунків позитивного емоційного зв?язку.

Втретє ОСОБА_2 звернулась до психолога вже 02 січня 2025 року, і за результатами дослідження були зроблені такі висновки: у ОСОБА_10 виявлено ознаки не відповідного дійсності сприйняття та переробки інформації про світ 
і події у ньому, не відповідної дійсності інтерпретації поведінки іншої людини, які обумовлені його дефіцитарно викривленим емоційно-особистісним розвитком, причиною якого стали екстремальні емоційні переживання, а саме тривале розлучення із матір?ю, що мало місце в його житті у ранньому дитинстві. Виявлені у хлопчика особливості комунікації та емоційно-вольові прояви можуть поступово згладжуватися, за умови створення активного розвивального середовища та повноцінного емоційного спілкування із ним. Соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_11 та ОСОБА_10 утворює їх матір. У ставленні дітей до батьків є специфічні психологічні особливості. Так, діти сприймають як батька-вихователя матір, якість турботи якої забезпечила їм переживання стану суб`єктивного благополуччя, благополучний розвиток. Батько виявив себе нечутливим до психологічних потреб дітей. Фактична відсутність емоційного зв?язку з ним через те, що він тривалий час не був учасником сімейної системи; особливості його дій та поведінки у ситуаціях взаємодії з дітьми призвели до того, що у картині світу останніх місця для батька немає. У дітей є ознаки втрати психологічного зв?язку із батьком. Діти із-за дій батька пережили екстремальні емоційні переживання, тривале розлучення з матір`ю, що призвело до появи 
у них ознак депресії, наслідки якої і дотепер виявляються у ОСОБА_10 . Особливості поведінки батька в ситуаціях взаємодії з дітьми призвели до того, що він фактично став для дітей емоційно недоступним, а виконання ним батьківських функцій неможливим. Ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу матері, на формування негативної думки про батька у дітей, не виявлено.

Згідно висновку, наданого службою у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Петрівської сільської ради від 25 березня 2025 року № 308, виходячи з інтересів дітей, враховуючи позиції батьків, орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 шляхом онлайн-побачень щодня, у вечірній час з 20:00 год до 21:00 год (за Київським часом) та в інший зручний час, за бажанням дітей.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України 
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 
і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство 
і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між 
їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися 
з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції 
про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується з частиною третьою 
статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного 
з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання 
і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право 
на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки 
та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 
Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право 
на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування 
з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні 
з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки 
та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України, якщо той 
з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування. 

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати 
і зберігати стосунки з обома батьками. 

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних 
і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві 
в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися 
з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини. 

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) 
від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, 
які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою 
та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не 
в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, 
у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 
2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та багатьох інших.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку 
про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, 
що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується 
на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних 
у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Визначаючи відповідний спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача 
з дітьми, апеляційний суд, урахувавши конкретні обставини цієї справи, висновок органу опіки та піклування, наявність конфліктних відносин між сторонами, обґрунтовано вважав, що такий графік відповідатиме інтересам дитини, надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із донькою і сином, приділяти їм увагу, брати участь у їх розвитку та вихованні.

Апеляційний суд урахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини 
та зробив вірний висновок, що у визначені дні та години спілкування батька 
з дітьми має відбуватися без присутності матері, що не порушує прав 
та інтересів дітей. У протилежному випадку присутність матері лише сприятиме продовженню конфлікту батьків дітей (сторін у справі) й унеможливить належне спілкування батька з дітьми. 

Обставин, які вказували б на те, що дітям буде шкодити спілкування з батьком 
і спільний відпочинок з ним, не встановлено.

Визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей є таким, що відповідатиме їх якнайкращим інтересам та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дітей.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 січня 2023 року 
у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22), від 07 червня 2023 року у справі № 607/2272/22 (провадження № 61-2215св23).

Право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, 
а спілкування дітей з батьком відповідає їх інтересам. Батько, який проживає окремо від своїх дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей із батьком.

Відповідач не надала, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дітьми, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дітей, а дії позивача негативно впливають на психологічне 
та фізичне здоров`я доньки і сина.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, урахувавши висновок служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Петрівської сільської ради від 25 березня 2025 року № 308, насамперед керувався якнайкращими інтересами дітей, які повинні переважати над інтересами інших осіб, що відповідає сталій практиці ЄСПЛ та практиці Верховного Суду.

Аргументи заявника про те, що апеляційний суд не вказав, у якій країні повинні відбуватися зустрічі, є безпідставними, оскільки в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення апеляційний суд визначив таке місце, а саме: за місцем фактичного перебування дітей.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Київського апеляційного суду від 02 жовтня 
2025 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її Ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська