Справа № 126/640/25
Провадження № 22-ц/801/817/2026
Категорія: 76
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	Справа № 126/640/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Голоти Л.О., Ковальчука О.В., секретар Кулішко Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року, ухвалене суддею Рудь О.Г. в місті Бершадь, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради, Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
встановив:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив: 
- визнати незаконним та скасувати наказ Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради від 11 березня 2025 року №12-к «Про звільнення директора Бершадського ліцею № 1 ім. А Матвієнка ОСОБА_1 »; 
- поновити його на посаді директора Бершадського ліцею №1 ім. А.Матвієнка з 12 березня 2025 року; 
- стягнути з Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 березня 2025 року по день прийняття рішення по даній справі, без врахування податків та інших обов`язкових платежів;
- стягнути з Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради моральну шкоду у розмірі 200?000 грн.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що наказом Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради від 11 березня 2025 року №12-к з ним було розірвано трудовий договір, укладений 16 червня 2021 року (зі змінами згідно додаткової угоди № 1 від 30 грудня 2022 року) та звільнено його з посади директора Бершадського ліцею №1 імені Анатолія Матвієнка з 11 березня 2025 року на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 41 КЗпП України.
Таке рішення прийнято, в тому числі, на підставі висновку комісії щодо розгляду письмових звернень ОСОБА_2 від 27 лютого 2025 року, відповідно до якого встановлено, що у Бершадському ліцеї № 1 ім. А.Матвієнка мала місце невиплата заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_2 , а саме в частині обов`язкової її складової – доплата 20 % за роботу в інклюзивних класах за період з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2024 року, а також невиплата аналогічної доплати й іншим вчителям, а саме: класоводам ОСОБА_3 (4-Б клас), ОСОБА_4 (4-В клас) у 2023/2024 н.р.; ОСОБА_3 (1-Б клас) у 2024/2025 н.р., що свідчить про винні дії ОСОБА_1 , які полягають у грубому порушенні законодавства у сфері трудових відносин, а також невиконанні своїх прямих зобов`язань щодо забезпечення належної та своєчасної оплати праці працівників ліцею.
ОСОБА_1 вважає, що наказ про дострокове розірвання з ним трудового договору та звільнення його з посади директора Бершадського ліцею № 1 ім. А.Матвієнка вчинене начальником Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради ОСОБА_5 з особистих мотивів, є незаконним та підлягає скасуванню.
Для прийняття рішення щодо дострокового розірвання договору з керівником підприємства, установи, організації на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України роботодавцю необхідно встановити, що: 1) заробітна плата працівників виплачувалася несвоєчасно; 2) заробітна палата виплачувалася в розмірах, нижчих від встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати; 3) вищевказані порушення законодавства не просто мають місце, а спричиненні саме винними діями керівника підприємства, установи, організації.
Позивач зазначає, що Бершадський ліцей № 1 ім. А. Матвієнка є комунальним закладом загальної середньої освіти, і він був призначений на посаду директора цього ліцею за результатами конкурсу. Таким чином, Закон України «Про повну загальну середню освіту» є спеціальним законом по відношенню до КЗпП України, норми якого підлягають застосуванню у разі наявності колізії, розбіжностей або якщо вони містять різні моделі правового регулювання. 
Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради перед видачею оскаржуваного наказу про звільнення керівника закладу загальної середньої освіти необхідно було перевірити чи були порушенні прав учнів чи працівників керівником, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, що передбачено ч. 13 ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту».  
Натомість, відділ освіти та спорту Бершадської міської ради з приводу можливих порушень прав працівників Бершадського ліцею № 1 ім. А.Матвієнка не проводив навіть службового розслідування, не кажучи вже про перевірки наявності рішення суду, яке вступило в законну силу з приводу порушення прав працівників, в тому числі і щодо невиплати 20 % за роботу в інклюзивних класах працівникам цього ліцею, які здійснювали навчання в інклюзивних класах за фактично відпрацьовані години. 
У наказі про звільнення вказано, що позивача звільнено за порушення, які начебто вчинено ним ще протягом 2023 року, всупереч ст. 148 КЗпП України.
За організацію інклюзивного навчання в закладі освіти та ведення відповідної документації в ліцеї була відповідальна заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_6 , яка у поясненнях від 26 лютого 2025 року на ім`я начальника відділу освіти та спорту Бершадської міської ради пояснила, що вона була відповідальною особою з питань інклюзивного навчання з 2021 року по 30 жовтня 2024 року в Бершадському ліцеї № 1 імені Анатолія Матвієнка. Повідомила, що організація інклюзивного навчання у даних класах здійснювала відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів та рекомендацій інклюзивно-ресурсного центру (ІРЦ).
Оскільки ОСОБА_6 не професійно та безвідповідально поставилась до виконання своїх обов`язків, що призвело до невиплати доплати вчителям, які працювали у Бершадському ліцеї № 1 ім. А. Матвієнка, вона наказом від 10 березня 2025 року була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а 11 березня 2025 року звільнена із займаної посади за прогул. 
Рішенням Бершадської міської ради від 26 грудня 2022 року №986 «Про перейменування Бершадського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 1 імені А. Матвієнка на Бершадський ліцей № 1 ім. Анатолія Матвієнка» та самостійне ведення бухгалтерського обліку Бершадському ліцею № 1 ім. А.Матвієнка було надано фінансову автономію з 01 січня 2023 року.
Таким чином, ні позивача, як директора закладу, ні бухгалтера ліцею ОСОБА_7 , ні фахівця з публічних закупівель ОСОБА_8 , ні будь-кого з заступників Бершадського ліцею № 1 ім. А. Матвієнко чи членів профспілкового комітету начальником відділу освіти та спорту Бершадської міської ради Тартачною О.М. не було включено до складу комісії щодо розгляду письмових звернень ОСОБА_2 , за результатами якого його було незаконно звільнено із займаної посади на підставі голослівних звинувачень ОСОБА_6 , яка після цього тиждень не виходила на роботу (в період з 03 по 07 березня 2025 року) та в результаті була звільнена за прогул. 
Будь-якого рішення суду, тим більше обвинувального вироку суду щодо того, що позивач неодноразово вчиняв підроблення службової документації (наказів, заяв) з метою привласнення коштів ліцею та приховування своїх неправомірних вчинків, як про те стверджувала ОСОБА_6 , не існувало ні станом на 11 березня 2025 року та не існує на даний час. 
Крім того, позивач вказує, що відповідач звільнив його без відібрання пояснень з приводу підстав звільнення, а наказ про його звільнення з 11 березня 2025 року виданий того ж дня.
У зв`язку із поновленням його на роботі підлягає стягненню середній заробітку за час вимушеного прогулу. 
Також у порядку статті 237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 200 000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди позивачем враховано ступінь моральних страждань та переживань, втрату нормальних життєвих зв`язків внаслідок порушення його трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості. У нього на утриманні перебуває четверо дітей та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Заробітна плата позивача була єдиним джерелом доходу, з якого він утримував сім`ю, сплачував аліменти на утримання дітей, допомагав волонтерам та ЗСУ. Незаконне звільнення з посади призвело до різкого погіршення матеріального стану позивача, що також вплине на дітей та дружину, яку він зобов`язаний утримувати згідно вимог Сімейного кодексу України, що призводить до моральних страждань та переживань, втрату нормальних життєвих зв`язків та їх відновлення, оскільки він на даний час не працевлаштований, для їх утримання він вимушений брати гроші в борг. 
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вирішити питання судових витрат.
У скарзі зазначає, що суд фактично відтворив у рішенні позицію відповідача – відділу освіти та спору Бершадської міської ради, викладену у його відзиві на позов від 09 квітня 2025 року та проігнорував відповіді, викладені начальником даного відділу у заяві від 29 квітня 2025 року у порядку ст. 93 ЦПК України. Судом залишено поза увагою, що оскаржуваним наказом його звільнено за порушення, які начебто вчинено ним ще протягом 2023 року, і це суперечить вимогам ст. 148 КЗпП України, яка ним не застосована. Незаконна та неуповноважена комісія не є комісією по своїй суті, не може виявляти жодних порушень, а тим більше встановлювати винні дії керівника закладу освіти, який має фінансову автономію, а висновки такої комісії є нікчемними. Центрально-західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці не встановило в його діях наявність будь-яких винних дій. Акт та припис Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 25 березня 2025 року складені після його звільнення, а тому не були та не могли бути підставою для його звільнення. Висновок суду про дотримання процедури звільнення суперечить обставинам справи та наданим сторонам доказам. Помилковим є висновок суду з приводу відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради, оскільки у судовому засіданні було уточнено, що вказана позовна вимога адресована Бершадському ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка. Висновок суду про відмову у стягненні моральної шкоди через не підтвердження її розміру є не логічним, оскільки таке стягнення можливе лише у разі задоволення позовної вимоги про поновлення на роботі.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві Відділл освіти та спорту Бершадської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві зазначено, що винні дії керівника Бершадського ліцею №1 імені ОСОБА_9 , внаслідок чого заробітна плата працівника виплачувалася несвоєчасно і неправильно, підтверджені висновком комісії щодо розгляду письмових звернень ОСОБА_2 від 27 лютого 2025 року. Посилання апелянта на відсутність службового розслідування є безпідставним, оскільки проведення такого розслідування у даному випадку є необов`язковим для прийняття кадрового рішення. Хоча невиплата доплати мала місце протягом певного періоду, підставою для звільнення стало встановлення одного факту грубого порушення керівником обов`язку щодо забезпечення правильного застосування законодавства про оплату праці. Доводи апелянта про відсутність заборгованості із заробітної плати не спростовують встановленого факту порушення трудових прав педагогічних працівників. Апелянт фактично не заперечує встановлений судом першої інстанції факт невиплати педагогічним працівникам передбаченої законодавством доплати за роботу в інклюзивних класах, а лише ставить під сумнів процедуру встановлення таких порушень. Доводи апелянта з приводу складення актів Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці після прийняття рішення про його звільнення не спростовують законності такого рішення. Документи Державної служби України з питань праці не були підставою для прийняття рішення про звільнення керівника закладу освіти, а лише додатково підтвердили обставини, встановлені під час внутрішньої перевірки уповноваженого органу засновника. Відділ освіти та спорту Бершадської міської ради не є належним відповідачем, у зв`язку із відсутністю повноважень щодо сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві Бершадський ліцей №1 імені Анатолія Матвієнка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві вказано, що з метою розгляду звернення ОСОБА_2 відділом освіти та спорту Бершадської міської ради створено комісію з розгляду звернень. За результатами розгляду комісії встановлено, що у ліцеї мала місце невиплата заробітної плати у повному обсязі педагогічному працівнику ОСОБА_2 , аналогічна доплата не була нарахована і іншим працівникам закладу освіти. Факт порушення трудових обов`язків керівником закладу освіти підтверджено висновком комісії. У межах повноважень відділом освіти та спорту Бершадської міської ради 11 березня 2025 року видано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади директора ліцею. Факт порушення законодавства про працю підтверджений актом Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці та приписом цього органу. Порушення контролюючим органом було виявлено 25 березня 2025 року, тобто після звільнення ОСОБА_1 , а тому останнього не було притягнуто до адміністративної відповідальності. Наказ про звільнення позивача прийнято уповноваженим органом у межах наданих законом повноважень, з дотриманням чинного законодавства. 
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду директора Бершадського ліцею № 1 ім. А.Мативієнказ 26.08.2021 (наказ № 27-к від 16.06.2021).
Бершадський ліцей № 1 ім. А. Матвієнка має фінансову автономію. 
Пунктом 2.2.16 строкового трудового договору з ОСОБА_1 від 16.06.2021 вказано, що керівник закладу загальної середньої освіти зобов`язаний створювати необхідні умови здобуття освіти особами з особливими освітніми потребами, що здійснюється згідно порядку, передбаченого чинним законодавством.
Відповідно до наказу по навчальному закладу від 01.09.2021 № 90 «Про розподіл функціональних обов`язків між адміністрацією та працівниками закладу» відповідальною особою за організацію інклюзивного навчання в закладі освіти та ведення відповідної документації є заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_6 ..
В посадових інструкціях заступників директора ліцею з навчально-виховної роботи ОСОБА_6 та ОСОБА_10 обов`язки щодо організації інклюзивної освіти та ведення відповідної документації не передбачено. Посадові інструкції заступників директора з навчально-виховної роботи є ідентичними.
Функціональні обов`язки заступника директора щодо організації інклюзивного навчання не врегульовані.
До Відділу освіти та спорту Бершадської міської ради та до Бершадської міської ради подано заяви педагогічного працівника Бершадського ліцею № 1 ім. А. Матвієнка ОСОБА_2 .. В письмових зверненнях ОСОБА_2 зазначила, що їй та деяким іншим працівникам закладу не здійснювалася обов`язкова доплата 20% за роботу в інклюзивних класах, яка входить в структуру заробітної плати.
Відділом освіти та спорту Бершадської міської ради створено комісію щодо розгляду письмових звернень ОСОБА_2 (наказ відділу освіти та спорту Бершадської міської ради № 27 від 07.02.2025). 
Комісією у строк з 07.02.2025 по 26.02.2025 в Бершадському ліцеї № 1 імені А. Матвієнка проведено перевірку обставин, зазначених у заявах ОСОБА_2 , на які посилається заявниця, як на підставу наявності порушень директором Бершадського ліцею № 1 імені А. Матвієнка її прав та чинного законодавства. 
Комісією на підставі тарифікаційних списків, карточок довідок, пояснень працівників Бершадського ліцею № 1 ім. А. Матвієнка, Статуту Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка, Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка на 2024 - 2027 р.р., Трудового договору з директором ліцею від 16.06.2021, посадовою інструкцією директора Бершадського ліцею № 1 ім. А. Матвієнка Сокура Д.М. та інших документів щодо оплати праці встановлено, що у Бершадському ліцеї № 1 ім. А. Матвієнка має місце невиплата заробітної плати в повному обсязі вчителю ОСОБА_2 , а саме в частині обов`язкової її складової - доплата 20 % за роботу в інклюзивних класах за період з 01.11.2023 по 30.11.2024, чим порушено вимоги передбачені Постановою КМУ «Деякі питання встановлення підвищень посадових окладів (ставок заробітної плати) та доплат за окремі види педагогічної діяльності у державних і комунальних закладах та установах освіти» від 28.12.2021 №1391. Окрім цього має місце невиплата такої ж доплати й іншим вчителям, а саме: класоводам ОСОБА_3 (4-Б клас), ОСОБА_4 (4-В клас) у 2023/2024 н.р.; ОСОБА_3 (1-Б клас) у 2024/2025 н.р. та усім педагогічним працівникам базової школи, які здійснювали навчання в інклюзивних класах за фактично відпрацьовані години в цих класах. 
Також встановлено, що вищезазначена доплата у розмірі 20% згідно досліджених документів Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка здійснювалася: 
- керівнику закладу освіти - ОСОБА_1 (як керівнику закладу освіти, в якому організовано навчання осіб з особливими освітніми потребами і створено три і більше інклюзивних класи (групи); 
- заступнику керівника з навчально-виховної роботи, в обов`язки якого входить організація інклюзивного навчання осіб з особливими освітніми потребами - ОСОБА_6 ; 
- асистентам вчителя за роботу в інклюзивних класах - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Згідно наказу директора Бершадського ліцею № 1 ім. Анатолія Матвієнка ОСОБА_1 від 15.01.2024 №08-К «Про встановлення надбавки асистенту вчителя» ОСОБА_15 встановлено доплату за роботу в інклюзивному класі 1-Б у розмірі 20 %, яка виплачувалася щомісячно з січня 2024 року. Однак, аналогічна доплата в період з листопада 2023 року по листопад 2024 року не була встановлена та не виплачувалася основному вчителю цього ж класу ОСОБА_2 ..
Поясненнями директора Бершадського ліцею № 1 ім. А. Матвієнка ОСОБА_1 (лист від 10.02.2025 № 06-02/47 (вх. 310 від 11.02.2025) підтверджено факт виплати доплати за роботу в інклюзивному класі у розмірі 20 % заявниці ОСОБА_2 за грудень 2024 року та за січень 2025 року. Про доплату за період з листопада 2023 року по листопад 2024 року включно в поясненнях інформація відсутня. 
ОСОБА_2 не здійснено виплату заробітної плати відповідно до навантаження, визначеного у тарифікаційному списку у розмірі 23507 грн. 98 коп. 
Іншим вчителям (матеріали яких попередньо розглянуті та опрацьовані комісією) доплату не здійснено, в тому числі: вчителям початкової школи ОСОБА_3 в розмірі 27250 грн. 10 коп. (з урахуванням ЄСВ 33245 грн. 12 коп.), ОСОБА_4 в розмірі 16778 грн. 73 коп. (з урахуванням ЄСВ 20470 грн. 06 коп.) та педагогічним працівникам базової школи за вичитані години в інклюзивних класах 20 % за роботу в інклюзивному класі (1-Б, 2-Б) не отримали педагогічні працівники ОСОБА_16 - 3762 грн. 51 коп. (з урахування ЄСВ 678 грн. 48 коп.), ОСОБА_17 - 664 грн. 21 коп. (з урахуванням ЄСВ 119 грн. 77 коп.), ОСОБА_18 - 910 грн. 50 коп. (з урахуванням ЄСВ 164 грн. 19 коп.), ОСОБА_19 - 281 грн. 04 коп. 
Наказом від 11.03.2025 № 12-к розірвано трудовий договір з ОСОБА_1 та звільнено останнього з посади директора ліцею на підставі пункту 11 ч.1 ст.41 КЗпП України.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції стверджує про доведеність факту невиплати педагогічним працівникам обов`язкової складової заробітної плати – доплати 20% за роботу в інклюзивних класах за фактично відпрацьовані години в цих класах. При цьому суд встановив, що обов`язок створити умови для інклюзивного навчання законом покладається на керівника закладу, і оплата праці є зоною відповідальності керівника закладу. Підстав делегувати ці повноваження заступникам директора не має. Суд погодився з тим, що комісія створена на підставі Закону України «Про звернення громадян», який не розповсюджується на відносини, що виникають з трудових спорів, однак це не заважає встановити істину і це не спростовує фактичних обставин, встановлених комісією. Звільнення відповідно до п.11 ч.1 ст.41 КЗпП України за своєю суттю не є дисциплінарним, і не містить приписів щодо дисциплінарного характеру статті. Порушень вимог ст. 148 КЗпП не має, адже відділ освіти та спорту Бершадської міської ради дізнався про невиплату доплат тільки після звернення ОСОБА_2 із скаргою.
За своїм змістом апеляційна скарга ОСОБА_1 є більш розширеним тлумаченням мотивів позову, і в переважній своїй частині не має конкретних конструктивних заперечень проти висновків суду першої інстанції.
Підставою для розірвання трудового договору з ОСОБА_1 став висновок комісії щодо розгляду письмових звернень ОСОБА_2 від 27 лютого 2025 року, яка встановила вищеописані обставини.
Суд першої інстанції допустився процесуальної помилки, приймаючи та аналізуючи позицію ОСОБА_1 про незаконність створення комісії, так як вона створена на підставі Закону України «Про звернення громадян», норми якого не поширюються на трудові відносини, і погодився з такою позицією. Разом з тим, суд першої інстанції зробив висновок, що цей факт не спростовує фактичних обставин, які були встановлені комісією та виявлених грубих порушень законодавства про працю останньою.
Дослідивши зміст позовної заяви, апеляційним судом встановлено, що незаконність створення такої комісії не було серед мотивів вимог позову, а тому суд першої інстанції, в силу принципу диспозитивності, не повинен був досліджувати цей факт, але він це зробив і, як наслідок, апелянт намагається апелювати цей висновок, якого не повинно було бути.
Тож апеляційний суд повинен надати оцінку цим мотивам скарги, і такі мотиви, на переконання суду, є неправильними через неправильне їх тлумачення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 12 цього Закону, дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством.
Отже, в разі наявності порядку розгляду заяв та скарг з приводу порушення соціально-економічних прав, який передбачений в тому числі трудовим законодавством, норми цього Закону не застосовуються.
Кодексом законів про працю України не передбачено розгляд зауважень, скарг та пропозицій. 
Главою XV КЗпП України «Індивідуальні трудові спори» регламентується розгляд трудових спорів, які вирішуються або комісіями по трудових спорах, або судом.
В даному випадку, ОСОБА_2 звернулась до органу місцевого самоврядування, який є власником Бершадського ліцею № 1 зі скаргою на дії директора ліцею з метою захисту не лише своїх прав, але прав інших вчителів цього навчального закладу, але ніяк не з метою вирішення трудового спору.
В даному навчальному закладі комісію по трудових спорах колектив не обирав, а для того, щоб звернутись до суду з позовом про захист своїх трудових прав необхідно мати беззаперечні факти, які можуть бути встановлені різними методами, зокрема, і зверненням із скаргою на дії посадової особи. І таке право забезпечується нормами Закону України «Про звернення громадян» адже, відповідно до ст. 19 цього Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
Щодо неможливості створення відділом освіти та спорту комісії з інших причин, ОСОБА_1 не говорить, а стверджуючи, що його не було обрано до складу комісії, останній не обґрунтовує свої твердження нормами права, які б регламентували такий порядок створення комісії, при якому до складу комісії необхідно включити керівника, на дії якого подано скаргу.
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що відділ освіти та спорту Бершадської міської ради не порушив жодної норми права при розгляді скарги ОСОБА_2 , адже зобов`язаний був розглянути скаргу ОСОБА_2 , і з метою об`єктивного розгляду скарги створив комісію до складу якої включені фахівці різних галузей - бухгалтерів, економістів, юристів та членів профспілки (не кажучи вже про освітян).
Крім цього, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції не навів своїх висновків, зазначивши (скопіювавши) мотиви відзиву. Зокрема, апелянт зазначає, що в позові ОСОБА_1 вказував, що відповідач звільнив його, не відібравши пояснень з приводу підстав звільнення.
По-перше, ОСОБА_1 пояснення надавав членам вищезгаданої комісії, що відображено у висновку комісії. Той факт, що ОСОБА_1 надав пояснення не по всім питанням, які йому ставились, то це право останнього не надавати поясненя щодо себе.
По-друге, суд першої інстанції вказав, що розірвання трудового договору на підставі п.11 ч.1 ст.41КЗпП України за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком, адже розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.41 КЗпП (і як наслідок звільнення з займаної посади) та застосування дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни у виді звільнення це різні трудові питання.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення, саме як виду покарання за порушення трудової дисципліни, роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
При розірванні трудового договору з підстав цієї справи, достатньо встановити факти та докази на підтвердження таких, і у роботодавця не буде необхідності отримувати пояснення керівника, якого не карають, а з яким не бажають мати трудові відносини і припиняють їх.
З цих же підстав помилковими є твердження щодо не застосування судом вимог ст. 148 КЗпП України - строк для застосування дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Крім того, суд першої інстанції надав оцінку цим твердженням, але апелянт не намагався спростувати висновок суду, обмежившись лише повторним викладенням цих тверджень.
Як у позові, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 говорить про порушення роботодавцем умов пункту 6.2 Трудового договору, відповідно до якого керівник, що звільняється, протягом шести робочих днів після прийняття роботодавцем відповідного рішення проводить інвентаризацію наявних документів, справ, передає на затвердження роботодавцю Акт-приймання передачі, адже ознайомивши його з наказом про розірвання договору та звільнення в день видачі його, ОСОБА_1 був позбавлений можливості виконати вимоги цього пункту договору.
По-перше, в згаданому пункті договору однозначно стверджується, що інвентаризація документів та справ проводиться протягом 6 днів після прийнятого Роботодавцем рішення про звільнення керівника з посади. 
В даній справі рішення роботодавця, про яке згадується в пункті 6.2 трудового договору, це наказ про розірвання трудового договору та звільнення керівника ліцею ОСОБА_20 , прийнятий 11.03.2025.
По-друге, є незрозумілим, як впливає згаданий ОСОБА_1 факт на законність прийнятого роботодавцем рішення про його звільнення. Скоріш за все є обов`язком керівника, що звільняється, провести інвентаризацію та надати на затвердження роботодавцю Акт-приймання-передачі. 
Разом з цим, не виконання ОСОБА_1 вимог цього пункту трудового договору для вирішення цього трудового спору не має ніякого правого значення, адже не проведення інвентаризації не ставлять у провину останньому.
Ще одним мотивом апеляційної скарги є згадування в ній ч. 13 ст. 39 Закону України « Про повну загальну середню освіту».
Відповідно до цієї норми, керівник закладу загальної середньої освіти звільняється з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору або достроково відповідно до вимог законодавства та умов укладеного трудового договору.
Підставами для дострокового звільнення керівника закладу загальної середньої освіти, які повинні бути передбачені у трудовому договорі, є:
порушення вимог цього Закону щодо мови освітнього процесу;
порушення вимог статей 30 і 31 Закону України "Про освіту";
порушення прав учнів чи працівників, встановлене рішенням суду, яке набрало законної сили;
систематичне неналежне виконання інших обов`язків керівника, визначених цим Законом;
не усунення у визначений строк порушень вимог законодавства, виявлених під час інституційного аудиту чи позапланового заходу державного нагляду (контролю).
Цю норму закону ОСОБА_1 також згадував у позові, як норму спеціального закону, яка підлягає до застосування, заперечуючи проти застосування норм КЗпП України, як норм загального закону при вирішення даного спору.
Хоча апелянт, процитувавши в скарзі цю норму закону, не робить будь-яких тверджень, однак із змісту позову вбачається, що нормами цієї статі закону ОСОБА_1 обґрунтовує свою позицію щодо відсутності підстав для припинення трудового договору через відсутність рішення суду, яке набрало законної сили , яким встановлено порушення прав учнів чи працівників.
Апеляційний суд відхиляє ці мотиви апеляційної скарги, адже суд першої інстанції надав оцінку такій позиції позивача, і зробив висновок, що норми КЗпП України не містять імперативних приписів щодо неможливості розірвання трудового договору на підставі п. 11 ч. 1 ст. 41 КЗпП України без судового рішення, і свій висновок суд пояснив, тим, що факт умисного невиконання директором вимог трудового законодавства в частині невиплати, несвоєчасної виплати або неповної виплати заробітної плати працівникам може бути доведений не лише судовим рішенням, а й іншими засобами доказування – документами, які підтверджують такі обставини. 
По-перше, апелянт не навів у скарзі і в своїх поясненнях при перегляді справи чому цей висновок суду є неправильним, отже не спростував його.
По-друге, позиція позивача, що у спірних правовідносинах слід застосувати Закон України, як норми спеціального закону, а не норми КЗпП України, як норми загального закону, є неправильною.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту» дострокове розірвання договору з керівником комунального закладу загальної середньої освіти здійснюється з підстав та порядку, визначених законодавством про працю.
Відповідно до ст. 4 КЗпП України («законодавство про працю»), законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про повну загальну середню освіту» законодавство України про загальну середню освіту складається з Конституції України, Закону України "Про освіту", цього Закону, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.
Отже, як при достроковому розірванні трудового договору із подальшим звільненням керівника, так і при вирішенні даного спору слід застосовувати не законодавство України про загальну середню освіту, а законодавство про працю – норми КЗпП України.
По-третє, є незрозумілим, чому ОСОБА_1 серед інших підстав для припинення трудового договору, які згадуються в ст. 39 Закону України «Про повну загальну середню освіту» підкреслив лише ту, в якій згадується про рішення суду, яким встановлено порушення права учнів та працівників. У згаданій нормі закону існує ще одна підстава для припинення трудового договору – систематичне неналежне виконання інших обов`язків керівника, визначених законом, але апелянт її не аналізує і не вказує, що ця підстава не дотична до факту припинення трудового договору та до цієї справи. І це при тому, що комісія відділу освіти та спорту Бершадської міської ради встановила тривалість (протягом періоду 2023-2024 та 2024-2025) невиплати працівникам ліцею відповідної доплати, як складової заробітної плати, що підтверджує систематичність неналежного виконання своїх обов`язків керівником.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що висновок суду про законність наказу про розірвання трудового договору та звільнення з посади ОСОБА_1 є правильним.
Підтвердивши законність розірвання трудового договору та звільнення керівника, як наслідок, відсутні підстави для ствердження про вимушений прогул, за який позивач просить стягнути заробіток та про стягнення моральної шкоди за незаконність звільнення з посади. Хоча суд першої інстанції цього не вказав у рішенні, але це є очевидним. Отже, вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди теж не підлягали задоволенню, що і зробив суд першої інстанції.
Апеляційним суд вважає, що рішення суду першої інстанції є правильним, а мотиви апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового, яким позов ОСОБА_20 задовольнити з підстав, вказаних в позові.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.
Головуючий Т.Б. Сало
Судді Л.О. Голота
О.В. Ковальчук