Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.04.2026  	Справа №607/25278/25 Провадження №2/607/1065/2026	

м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді  Герчаківської О. Я.,
за участі секретаря судового засідання  Баб`як Н. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,
 
В С Т А Н О В И В :
У грудні 2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» (далі – ТОВ «Реалайнс Фінанс», позивач) звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 три відсотки річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 22 681,44 грн та інфляційні витрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 74 842,46 грн, що разом складає 97 527 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот двадцять сім),90 грн, а також судові витрати.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 30 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ТОВ «Реалайнс Фінанс» було укладено Договір факторингу № 08/2024/2-РА про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № МL-Е00/018/2008 від 21 січня 2008 року. 
Відповідно до ст. 512 ЦК України «Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)», згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «Реалайнс Фінанс» перейшли всі права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо права вимоги до боржника за Кредитним договором № МL-Е00/018/2008 від 21 січня 2008 року.
27 листопада 2012 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по цивільній справі № 1915/16024/2012 було вирішено: позов до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити, з метою погашення заборгованості в загальному розмірі 257 557,68 (двісті п`ятдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят сім), 68 грн, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів. 
В порядку Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем була подана на примусове виконання заява про відкриття виконавчого провадження з оригіналом виконавчого листа про стягнення. На цей час вищезазначене рішення суду не виконано та находиться на примусовому виконанні у Тернопільському міському ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), виконавче провадження № 61188218. У період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року стягнень з боржниці відповідно інформації ДВС не відбувалося та стягувачу коштів в рамках зазначеного виконавчого провадження не перераховувалося.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області суду від 08 липня 2025 року замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні № 61188218 з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: 13 273,32 доларів США, що еквівалентно 106 093,65 грн – залишок заборгованості за кредитом; 6 035,91 доларів США, що еквівалентно 48 245,03 грн - несплачені відсотки за користування кредитом за період з 22 березня 2010 року по 15 листопада 2012 року; 100 000 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 16 грудня 2011 року по 15 листопада 2012 року за кредитним договором від 21 лютого 2008 року №MLE00/018/2008, на нового стягувача ТОВ «Реалайнс фінанс».
За період, з дати ухвалення судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 27 листопада 2012 року по цивільній справі № 1915/16024/2012 та по 23 лютого 2022 року, жодних погашень за договором кредиту від 21 лютого 2008 року № ML-E00/018/2008 року відповідачем здійснено не було та у виконавчому провадженні також не стягнуто.
Розмір зобов`язання який взято за базу нарахування складається з суми у гривневому еквіваленті на час ухвалення рішення: 106 093,65 грн – залишок заборгованості за кредитом; та 48 245,03 грн - несплачені відсотки, що разом становить - 154 338,68 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста тридцять вісім),68 грн.
Всього нарахувань: 74 842,46 (інфляційне збільшення) + 22 681,44 (штрафні санкції) = 97 527,9 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот двадцять сім),90 грн.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за увесь час прострочення, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
З огляду на зазначене, представник ТОВ «Реалайнс Фінанс» просить позов задовольнити, стягнути з відповідачки на користь позивача три відсотки річних, за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, в розмірі 22 681,44 грн, та інфляційні витрати, за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, в розмірі 74 842,46 грн, що разом складає 97 527 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот двадцять сім),90 грн, а також судові витрати.
Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року відкрито провадження у справі № 607/25278/25, призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
15 грудня 2025 року судом зареєстроване клопотання представника позивача ТОВ «Реалайнс Фінанс», подане через систему «Електронний суд», про долучення повідомлення ДВС.
08 квітня 2026 року судом зареєстроване клопотання представника позивача ТОВ «Реалайнс Фінанс», подане через систему «Електронний суд», про долучення постанови та повідомлення ДВС.
Представник ТОВ «Реалайнс Фінанс» у судове засідання 30 квітня 2026 року не з`явився, проте поп5ередньо через систему «Електронний суд» подав заяву у якій просив проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача. 24 березня 2026 року, будучи присутнім у судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник позивача – адвокат Михайлов О. І. позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причин, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала. 
Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.
Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2012 року ухвалено звернути стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 60,2 кв.м., АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: 13 273,32 доларів США, що еквівалентно 106 093,65 грн – залишок заборгованості за кредитом; 6 035,91 доларів США, що еквівалентно 48 245,03 грн - несплачені відсотки за користування кредитом за період з 22 березня 2010 року по 15 листопада 2012 року; 100 000 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 16 грудня 2011 року по 15 листопада 2012 року за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № ML-E00/018/2008; стягнуто сплачений судовий збір в сумі 3 219,00 грн.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року, справа № 1915/16024/2012, замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у виконавчому провадженні № 61188218 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 60,2 кв. м., АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: 13 273,32 доларів США, що еквівалентно 106 093,65 грн - залишок заборгованості за кредитом; 6 035,91 доларів США, що еквівалентно 48 245,03 грн - несплачені відсотки за користування кредитом за період з 22 березня 2010 року по 15 листопада 2012 року; 100 000 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 16 грудня 2011 року по 15 листопада 2012 року за кредитним договором від 21 лютого 2008 № ML-E00/018/2008, на нового стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалайнс фінанс» (ЄДРПОУ 44544575, місцезнаходження проспект Науки, 58, офіс 405, м. Харків).
Згідно листа Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області за вих. № 192765 від 10 грудня 2025 року, на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 61188218 з примусового виконання виконавчого листа № 1915/16024/2012 від 26 грудня 2019 року. Заборгованості за виконавчим документом станом на 10 грудня 2025 року не погашена та рішення суду не виконано.
Також постановою головного державного виконавця О. Крушанської від 10 грудня 2025 року складено постанову про заміну сторони виконавчого провадження у ВП № 61188218 з стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на стягувача ТОВ «Реалайнс Фінанс».
За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь–якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь–якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відтак суд звертає увагу, що захисту підлягає право особи, яке було порушене, невизнане або оспорене.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2012 року ухвалено звернути стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 60,2 кв.м., АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: 13 273,32 доларів США, що еквівалентно 106 093,65 грн - залишок заборгованості за кредитом; 6 035,91 доларів США, що еквівалентно 48 245,03 грн - несплачені відсотки за користування кредитом за період з 22 березня 2010 року по 15 листопада 2012 року; 100 000 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 16 грудня 2011 року по 15 листопада 2012 року за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № ML-E00/018/2008; стягнуто сплачений судовий збір в сумі 3 219,00 грн.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Матеріалами справи встановлено, що відповідачка має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору від 21 лютого 2008 року № ML-E00/018/2008, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2012 року, яким ухвалено звернути стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 60,2 кв.м., АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: 13 273,32 доларів США, що еквівалентно 106 093,65 грн - залишок заборгованості за кредитом; 6 035,91 доларів США, що еквівалентно 48 245,03 грн - несплачені відсотки за користування кредитом за період з 22 березня 2010 року по 15 листопада 2012 року; 100 000 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 16 грудня 2011 року по 15 листопада 2012 року за кредитним договором від 21 лютого 2008 року №ML-E00/018/2008; стягнути сплачений судовий збір в сумі 3 219,00 грн
Отже, судовим рішенням від 27 листопада 2012 року у справі № 1915/16024/2012 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 154 338,68 грн та станом на 10 грудня 2025 року така заборгованість не погашена, що вбачається із листа Державної виконавчої служби за вих. № 192765 від 10 грудня 2025 року, а відтак зобов`язання відповідача не припинилося і триватиме до моменту фактичного виконання та кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2026 року, справа № 725/6050/24).
Даних про добровільне виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 157 постанови від 02 липня 2025 року у справі №903/602/24 виснувала, що заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази, має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23.
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Однак, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.
Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
Враховуючи те, що ТОВ «Реалайнс Фінанс» звернулося до суду з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу, тому пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо розрахунку наданого позивачем, то суд погоджується з наданим розрахунком.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За встановлених вище обставин, суд виснує, що позивачем доведено свої позовні вимоги у встановлений законом спосіб. Натомість ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не проявила жодного інтересу до спору, не спростувала позовні вимоги, не довела, що вживала всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відтак заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Реалайнс Фінанс», за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, за невиконання грошового зобов`язання за судовим рішенням: 3 % річних – 22 681,44 грн, інфляційні втрати – 74 842,46 грн, всього – 97 523,90 грн.
Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, оскільки позовна заява подавалася через систему «Електронний суд».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 28, 76-82, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» за невиконання грошового зобов`язання за судовим рішенням: 3 % річних – 22 681 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят одна),44 грн, інфляційні втрати – 74 842 (сімдесят чотири тисячі вісімсот сорок дві),46 грн, всього – 97 523 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот двадцять три),90 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві),40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30–денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс», код ЄДРПОУ: 44544575, адреса місцезнаходження: пр. Науки, буд. 58, офіс 405, м. Харків, 61072.
Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий – суддя       Герчаківська О. Я.