ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 р.	Справа № 554/1643/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.03.2026 (суддя: Савченко Л.І., м. Полтава) по справі № 554/1643/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції , Управління патрульної поліції в Полтавській області   
про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Шевченківського районного суду міста Полтави з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – відповідач-1, ДПП), Управління патрульної поліції в Полтавській області (далі по тексту – відповідач-2, УПП в Полтавській області), в якому просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4561406 від 24 січня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.121-3 КУпАП.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що спірна постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а справа - закриттю, оскільки постанову було винесено без дослідження відповідних доказів. Зазначає, що з доданих відео- та фотоматеріалів не вбачається керування транспортним засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів. Вказує, що під час розгляду справи лейтенант поліції не надав жодного допустимого доказу адміністративного правопорушення, чим порушив процедуру розгляду справи та проігнорував заявлені клопотання, намагався пошкодити номерний знак. У пункті 7 постанови серії ЕНА № 6561406 від 24 січня 2026 року вказано, що до постанови додаються: відео з бодікамери 469146, 473462 та реєстратора та фото порушення. Позивач вказує, що на відео чітко видно та чути, що поліцейський показує фото, зняті на особистий телефон, та те, що вказаний телефон не є службовим, а його особистим не заперечував. Зазначає, що її зауваження щодо незаконності використання особистих мобільних телефонів патрульною поліцією було проігноровано, документи щодо технічного стану даного пристрою лейтенант поліції Горб А.Р. також не надав. Вважає, що надані фотоматеріали з власного мобільного телефону не можуть бути належними доказами у справі, оскільки Інструкція № 1026 містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити фото/відеофіксацію. Вказує, що поліцейським було відхилено її клопотання про вимірювання товщини символів номерних знаків. Стверджує, що з наданих відеозаписів та фото вбачається, що номерний знак транспортного засобу КІА Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , проглядається чітко, розміри номерного знаку, його форма, позначення, буквенно-числова комбінація, колір, розміщення, тощо незмінні. Крім того, поліцейським відмовлено у задоволенні її клопотання про вимірювання відстані 20 м від автомобіля та встановлення можливості визначення символів номерних знаків автомобіля з даної відстані, як того вимагають правила ПДР України. Позивач зазначає, що наданими до матеріалів справи відеозаписами не зафіксовано будь-які заміри видимості буквенних та цифрових символів номерного знаку. Відсутні докази неможливості ідентифікації номерного знаку. Зазначає, що відео з реєстратора не досліджувалось та не надавалось позивачу для ознайомлення під час розгляду справи, що підтверджується відеоматеріалами, знятими на нагрудні камери. Позивач вказує, що як доказ вчинення нею правопорушення, на її клопотання, був наданий відеозапис з особистого телефону поліцейського, проте дане відео не зазначено в додатках в пункті 7 постанови серії ЕНА № 6561406.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.03.2026 по справі № 554/1643/26 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6561406 від 24 січня 2026 р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та закриття провадження по справі –відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.03.2026 по справі № 554/1643/26 та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на доводи, аналогічні, викладеним в адміністративному позові.
Відповідач-1, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції залишити без змін.
Відповідач-2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що 24.01.2026 о 21 год. 47 хв. інспектором 2-го взводу 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Горб А.Р. винесено постанову серії ЕНА № 4561406, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн..
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 24.01.2026 о 21:25 год. у м. Полтаві по вул. Соборності, 38, керувала ТЗ з номерним знаком, закритим стороннім предметом, а саме прозорою плівкою, також під час перестроювання водій не подав сигнал світловим покажчиком повороту у відповідному напрямку, чим порушив п. 2.9.б ПДР України, п. 2.9.в ПДР України – керування ТЗ з номерним знаком, закритим ін. предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцять метрів.
Позивач, не погодившись з вказаною постановою, звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірної постанови.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі по тексту - Закон № 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону № 3353-XII, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту – ПДР України).
Відповідно до п.п. в п. 2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:
- не належить цьому засобу;
- не відповідає вимогам стандартів;
- закріплений не в установленому для цього місці;
- закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;
- неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Окрім того, згідно з пунктом 30.2 ПДР України, заборонено, зокрема, наносити на номерні знаки додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Отже, пунктом 30.2. ПДР України заборонено будь-яке закриття номерного знака або нанесення інших сторонніх предметів.
Відповідальність за ч. 1 ст.121-3 КУпАП настає у разі керування або експлуатації транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу, або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121-3 КУпАП, зокрема керування ТЗ з номерним знаком, закритим ін. предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцять метрів.
Аналізуючи ст. 121-3 КУпАП, колегія суддів зазначає, що вказаною нормою передбачена відповідальність за декілька правопорушень, об`єктивні сторони яких, зокрема, полягають:
- у керуванні водієм транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію;
- у керуванні водієм транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів.
Відповідно до статті 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як передбачено статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Отже, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
На підтвердження обставин вчинення позивачем порушення, за яке її притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідачем до суду першої інстанції було надано фото та відео з автомобільного відеореєстратора та відео з нагрудної камери 469146 та 473462, здійснені 24.01.2026 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які, згідно зі статтею 251 КУпАП, є належними доказами.
З наданих фото та відео можна чітко встановити, що на цифрових символах номерного знаку автомобіля, яким керувала позивач, нанесене (наклеєне) покриття (плівка) (на фото № 3 та №4 видно, що по краю плівка почала відклеюватись, особливо це помітно на верхній частині цифри «1»).
Також, колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи у суді позивач не заперечувала факт нанесення стороннього предмету у вигляді плівки на державний номерний знак автомобіля.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що факт керування позивачем транспортним засобом KIA SPORTAGE, номерний знак НОМЕР_1 , з нанесеним на номерний знак стороннього предмету у вигляді плівки, є доведеним, а, отже, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена обґрунтовано і підстав для її скасування немає.
Посилання позивача на те, що поліцейським відмовлено у задоволенні її клопотання про вимірювання відстані 20 м від автомобіля та встановлення можливості визначення символів номерних знаків автомобіля з даної відстані, як того вимагають правила ПДР України, а також на те, що наданими до матеріалів справи відеозаписами не зафіксовано будь-які заміри видимості буквенних та цифрових символів номерного знаку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вимога щодо читабельності/нечитабельності відноситься до забруднених номерних знаків. При цьому, колегія суддів зауважує, що чинним законодавством заборонено будь-яке закриття номерного знака.
Твердження позивача про те, що фото та відео вчинення правопорушення, які є доказами, начебто вчиненого нею правопорушення, зняті на особистий телефон поліцейського, тому є недопустимими, спростовуються наданим відповідачем відео з бодікамери поліцейського, з якого вбачається, що під час розгляду справи, на етапі ознайомлення з доказами, для зручності перегляду відеодоказів, ОСОБА_1 такі докази було продемонстровано на власному телефоні інспектора. Дане підтверджується матеріалами відеофіксації (відео 6.export-yke35, о 21:36:10), де інспектор повідомляє, що докази не фіксувались на особистий мобільний телефон, а лише за допомогою WI-FI були передані на телефон для того, щоб ОСОБА_1 мала можливість в повній мірі ознайомитись з такими доказами.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ..
У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.03.2026 по справі № 554/1643/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова