ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 р. 	Справа № 520/33523/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., повний текст складено 03.03.26 по справі № 520/33523/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), в якому просить суд:
скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 046350020590 від 31.10.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України № 1058-ІV) період навчання з 01.09.2002 по 31.12.2003 та період роботи з 18.06.2025 по 30.09.2025, а також до загального та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058-ІV періоди навчання з 01.01.2004 по 28.06.2004, з 24.07.2004 по 10.07.2005, з 26.07.2005 по 07.06.2006, з 14.08.2006 по 20.08.2006, з 19.09.2006 по 14.06.2007, а також період роботи з 01.10.2025 по 24.10.2025.
зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058-ІV з 24.10.2025.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що ГУ ПФУ в Харківській області рішенням № 046350020590 від 31.10.2025 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 , вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки позивач навчався у Національному гірничому університеті, то період навчання не зараховується до пільгового стажу. Однак, така правова позиція не відповідає нормам чинного законодавства та актуальній судовій практиці Верховного Суду. Зазначає, що позивач навчався з 01.09.2002 по 07.06.2006 у Національному гірничому університеті за напрямком підготовки «Гірництво» та здобув кваліфікацію бакалавра, молодшого гірничого інженера. Після цього, згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 30.06.2007 та додатку до нього позивач закінчив навчання з 14.08.2006 по 14.06.2007 у Національному гірничому університеті і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Розробка родовищ корисних копалин» та здобув кваліфікацію гірничого інженера. Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , під час навчання в Національному гірничому університеті позивач проходив виробничу практику. Отже, під час періодів навчання позивач проходив виробничу практику за професією, що дає право на пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058-ІV, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача та поданими довідками. Зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію. Вказує, що згідно з оскаржуваним рішенням про відмову у призначенні пенсії та протоколом розрахунку стажу до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 18.06.2025 по 30.09.2025, а також до загального та пільгового період роботи з 01.10.2025 по 24.10.2025 (день подачі заяви про призначення пенсії). Зазначає, що суд першої інстанції не розглянув ці позовні вимоги, не дослідив докази з приводу цих позовних вимог, чим грубо порушив норми процесуального права, а саме ч. 4, 5 ст. 246 КАС України, які визначають зміст рішення суду. Звертає увагу суду на тому, що трудова книжка позивача містить усі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, оскільки даний періоди роботи самі по собі містить відомості про характер та умови роботи, та передбачені Списком, що затверджений постановою КМУ № 202 від 31.03.1994. Дані записи не є неправильними чи містять неточні записи про періоди роботи. Отже, відсутність у позивача уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки не спростовує наявності у працівника відповідного пільгового стажу роботи. Звертаємо увагу, що відповідачем до загального та пільгового стажу було зараховано період роботи на посаді підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті дільниці підготовчих робіт по 17.06.2025, оскільки довідка № 418 була видана станом на цю дату. Однак, визначальним фактом є те, що трудова книжка позивача не містить запису про звільнення позивача з роботи, а тому стаж позивача повинен був бути врахований по день подачі заяви про призначення пенсії, а саме по 24.10.2025 включно. Також зазначає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язання призначити пенсію за віком з 24.10.2025. Даний спосіб захисту дозволить ефективно відновити порушені права позивача та не буде становити втручання у дискреційні повноваження відповідачів, з огляду на таке.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у відзиві на позовну заяву.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 24.10.2025 ОСОБА_1 подав заяву про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058-ІV.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 046350020590 від 31.10.2025 у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого пунктом 3 статті 114 Закону України № 1058-ІV.
Вказаним рішенням встановлено:
Призначення пенсії: за віком на пільгових умовах
Дата народження заявника: 05.05.1984
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 24.10.2025
Вік заявника: 41 рік 5 місяців 19 днів
Необхідний вік згідно пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить: незалежно від віку
Загальний страховий стаж заявника становить: 19 років 6 місяців 3 дні.
Згідно частини 3 статті 114 Закону України № 1058-ІV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, – за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим способом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), – за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.
Пільговий стаж заявника становить:
- на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 (25 років) - становить 20 років 4 місяці 11 днів (з зарахуванням провідних професій, навчання за фахом)
- робота, як працівника підземних, провідних професії становить (20 років) - 12 років 0 місяців 19 днів
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За доданими документами до загального страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.
Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до Закону України № 1058-ІV у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого пунктом 3 статті 114 Закону України № 1058-ІV.
Заявник працює/не працює: працює
Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 06.05.2034 або при набутті пільгового стажу.
Згідно з листом ГУ ПФУ в Харківській області від 10.11.2025 № 2000-0304-8/173915, 24.10.2025 ОСОБА_1 подав заяву про призначення пенсії за віком через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України. До заяви заявник додав довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній: № 14/6-1404 від 16.06.2025, № 417 від 17.06.2025, № 418 від 17.06.2025, № 762 від 28.05.2025. 
Згідно наданих довідок до пільгового стажу особи на підземних роботах (професіях) зараховано періоди роботи:
- за постановою 202(25): 11.07.2005 до 25.07.2005, з 21.08.2006 по 18.09.2006, з 17.12.2007 по 19.12.2007 (навчання за фахом), з 20.12.2007 по 16.01.2008, з 17.01.2008 по 13.02.2008, з 14.02.2008 по 15.02.2008 (навчання за фахом), з 16.02.2008 по 19.02.2008, з 20.02.2008 по 31.08.2009, з 01.09.2009 по 11.08.2010, з 18.10.2010 по 23.04.2013, з 12.06.2013 по 13.06.2013
- на провідних посадах: з 24.04.2013 по 03.06.2013, з 04.06.2013 по 09.06.2013, з 14.06.2013 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 03.11.2016, з 05.12.2016 по 17.06.2025.
Згідно довідки № 418 від 17.06.2025 до пільгового стажу особи на підземних роботах (професіях) не зараховано період роботи з 10.06.2013 по 11.06.2013, оскільки в довідці зазначено «консультація та іспит в УКК» та заявник не був зайнятий повний робочий день на підземних роботах. Щодо зарахування періодів навчання до пільгового стажу повідомлено наступне. Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійнотехнічну) освіту», до пільгового стажу роботи зараховується час навчання у закладах професійної (професійно-технічної освіти) за умови. якщо впродовж трьох місяців після закінчення навчання особа працевлаштувалася за набутою (пільговою) професією. Професійно - технічний навчальний заклад — це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану До професійно - технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю, професійні ліцеї, професійне училище соціальної реабілітації, вище професійне училище інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту. Згідно дипломів НОМЕР_3 від 30.06.2006 та НР № 32391419 від 30.06.2007 ОСОБА_1 навчався у Національному гірничому університеті. Оскільки університет не належить до закладах професійної (професійно-технічної освіти), тому відсутні підстави для зарахування періодів навчання до пільгового стажу.
Не погоджуючись із рішеннями ГУ ПФУ в Харківській області № 046350020590 від 31.10.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до пільгового стажу позивача не зараховано: період навчання в Національному гірничому університеті з 01.09.2002 по 30.06.2006 та з 14.08.2006 по 30.06.2007, оскільки до пільгового стажу зараховується навчання у професійно- технічних навчальних закладах; період роботи з 18.06.2025 по 24.10.2025, оскільки відсутня довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку № 637. До страхового стажу позивача не зараховано: періоди навчання з 01.01.2004 по 30.06.2006 та з 14.08.2006 по 30.06.2007, оскільки навчання після 01.01.2004 може бути зараховане до страхового стажу за умови сплати страхових внесків на умовах добровільної участі у пенсійному страхуванні та за наявності зазначеної інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; період з 01.10.2025 по 24.10.2025, оскільки відповідно до п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви. Згідно дипломів НОМЕР_3 від 30.06.2006 та НР № 32391419 від 30.06.2007 ОСОБА_1 навчався у Національному гірничому університеті. Оскільки університет не належить до закладах професійної (професійно-технічної освіти), тому відсутні підстави для зарахування періодів навчання до пільгового стажу. Отже, враховуючи вище викладене, у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058-ІV через відсутність необхідного пільгового стажу. Отже, рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 31.10.2025 № 046350020590 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах винесене на підставі положень чинного законодавства, є правомірним та законним, а отже відсутні підстави для скасування такого рішення.
Не погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України № 1058-IV) та Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України № 1788-XII).
Відповідно до ст. 8 Закону України № 1058-IV, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Згідно із ст. 1 Закону України № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Частиною 3 статті 114 Закону України № 1058-IV встановлено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 № 22-1, (далі - Порядок № 22-1) зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пункт 1.8 Порядку № 22-1).
За змістом пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу);
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01.07.2000 орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам... у разі якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 (додаток 5) ;
4) відомості про місце проживання особи.
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. До заяви про призначення пенсії додаються документи відповідно до встановленого Переліку. За результатами розгляду заяви про призначення пенсії та поданих документів органом, що призначає пенсію, визначеним за принципом екстериторіальності, приймається відповідне рішення (про призначення або відмову у призначенні пенсії). При цьому рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії приймається органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Статтею 62 Закону України № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктами 23 - 27 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.
Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.
У тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до стажу роботи на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками.
Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
У тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.
З аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться (пункт 2.2).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4).
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6).
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів (пункт 2.9).
У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, звільнений ...» і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним (пункт 2.10).
За змістом оскаржуваного рішення відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п. 3 статті 114 Закону України № 1058-IV.
Зі змісту матеріалів справи вбачається та пенсійним органом не заперечується, що позивачу не зараховано до пільгового стажу, який дає право на пенсію згідно ч.3 ст.114 Закону України № 1058-IV, періоди : навчання з 01.09.2002 по 31.12.2003 та період роботи з 18.06.2025 по 30.09.2025;
до загального та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058-ІV періоди : навчання з 01.01.2004 по 28.06.2004, з 24.07.2004 по 10.07.2005, з 26.07.2005 по 07.06.2006, з 14.08.2006 по 20.08.2006, з 19.09.2006 по 14.06.2007, а також період роботи з 01.10.2025 по 24.10.2025.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 29.06.2024 ОСОБА_1 :
з 29.06.2004 по 23.07.2004 прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті від час практики; ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта Дніпровська);
з 11.07.2005 по 25.07.2005 прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті на термін виробничої практики; шахта імені Героїв космосу в/о «Павлоградвугілля»;
з 21.08.2006 по 18.09.2006 прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті на термін виробничої практики; шахта імені Героїв космосу в/о «Павлоградвугілля»;
з 01.09.2002 по 30.06.2007 навчання в Національному гірничому університеті;
з 17.12.2007 по 19.02.2008 прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею на дільниці шахтового транспорту; ВСП «Шахта «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля»;
з 20.02.2008 по 31.08.2009 переведений гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею на тій же ділянці; ВСП «Шахта «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля»;
з 01.09.2009 по 11.08.2010 переведений майстром гірничим з повним робочим днем під землею на дільниці шахтного транспорту; ВСП «Шахта «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля»;
з 18.10.2010 по 31.05.2012 прийнятий гірником підземним 3 розряду ремонтно - підготовчої дільниці; ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова);
з 01.06.2012 по 31.12.2012 переведений гірником підземним 3 розряду дільниці підготовчих робіт з повним робочим днем в шахті; ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова);
з 01.01.2013 по 13.06.2013 переведений гірником підземним 3 розряду дільниці підготовчих робіт; ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова);
з 14.06.2013 по 14.07.2013 переведений прохідником 4 розряду дільниці підготовчих робіт з повним робочим днем в шахті; ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова);
з 15.07.2013 по 03.11.2016 переведений прохідником 5 розряду підземним дільниці підготовчих робіт з повним робочим днем у шахті; ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова);
з 05.12.2016 по сьогоднішній день прийнятий підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті дільниці підготовчих робіт; ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова).
Щодо не зарахування ГУ ПФУ в Харківській області до пільгового стажу періоду навчання в Національному гірничому університеті: з 01.09.2002 по 31.12.2003, а також до загального та пільгового стажу періоди навчання з 01.01.2004 по 28.06.2004, з 24.07.2004 по 10.07.2005, з 26.07.2005 по 07.06.2006, з 14.08.2006 по 20.08.2006, з 19.09.2006 по 14.06.2007, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Статус навчального закладу слід визначати з огляду на законодавство, що діяло на час навчання особи.
Так, в період навчання позивача в Національному гірничому університеті з 01.09.2002 по 30.06.2006 та з 09.07.2006 по 30.06.2007 правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом України від 23.05.1991 № 1060-XII «Про освіту» (далі – Закон України № 1060-XII)
Відповідно до статті 40 Закону України № 1060-XII професійно-технічна освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей, а також допрофесійну підготовку, перепідготовку, підвищення їх кваліфікації.
Згідно статті 41 Закон України № 1060-XII професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище, професійне училище соціальної реабілітації, вище професійне училище, професійний ліцей професійний ліцей відповідного профілю, професійно-художнє училище, художнє професійно-технічне училище, вище художнє професійно-технічне училище, училище-агрофірма, вище училище-агрофірма, училище-завод, центр професійно-технічної освіти, центр професійної освіти, навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат, навчальний центр, інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно- технічне навчання (в редакції станом на 01.01.2002: професійно-технічне училище, професійно-
художнє училище, професійне училище соціальної реабілітації, училище агрофірма, училище- завод, вище професійно-технічне училище, навчально-виробничий центр, центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів, навчально-курсовий комбінат, інші типи закладів, що надають робітничу професію).
Випускникам професійно-технічних навчальних закладів відповідно до їх освітньо- кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація “кваліфікований робітник” з набутої професії відповідного розряду (категорії).
Отже, професійно-технічна освіта мала на меті підготовку кваліфікованих робітників робітничих професії.
Натомість, за статтею 43 Закону України № 1060-XII вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.
Вищі навчальні заклади здійснюють підготовку фахівців за такими освітньо- кваліфікаційними рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші вищі
навчальні заклади першого рівня акредитації; бакалавр - забезпечують коледжі, інші вищі навчальні заклади другого рівня акредитації; спеціаліст, магістр - забезпечують вищі навчальні заклади третього і четвертого рівнів акредитації.
Згідно з дипломом серії НОМЕР_3 від 30.06.2006 та додатку до нього позивач закінчив навчання з 01.09.2002 по 07.06.2006 у Національному гірничому університеті і отримав базову вищу освіту за напрямком підготовки «Гірництво» та здобув кваліфікацію бакалавра, молодшого гірничого інженера. 
Після цього, згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 30.06.2007 та додатку до нього позивач закінчив навчання з 14.08.2006 по 14.06.2007 у Національному гірничому університеті і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Розробка родовищ корисних копалин» та здобув кваліфікацію гірничого інженера.
Національний гірничий університет на момент навчання позивача не відносився до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а належав до вищих навчальних закладів. Тобто, після закінчення такого закладу освіти позивач здобув не робітничу професію, а отримав підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційними рівнями молодшого спеціаліста, бакалавра та спеціаліста.
Оскільки, ОСОБА_1 навчався у вищому закладі освіти, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР), відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання у Національному гірничому університеті з 01.09.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 28.06.2004, з 24.07.2004 по 10.07.2005, з 26.07.2005 по 07.06.2006, з 14.08.2006 по 20.08.2006, з 19.09.2006 по 14.06.2007.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 643/11758/16-а виклав правовий висновок, про те, що навчання у вищому навчальному закладі можливо зарахувати тільки до загального трудового стажу, а не до стажу, що дає право на пільги при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23.04.2020 у справі № 522/22295/16-а, від 13.05.2026 у справі № 140/13174/24.
При цьому, судом встановлено, що згідно форми РС-право позивачу враховано стаж проходження виробничої практики з 29.06.2004 по 23.07.2004, з 11.07.2005 по 25.07.2005, з 21.08.2006 по 18.09.2006.
Посилання апелянта на рішення Верховного суду від 04.03.2020 у справі № 367/945/17 є необґрунтованим, оскільки зазначена правова позиція не є релевантною до обставин цієї справи.
Так, у справі № 813/112/18 мова йшла про не зарахування до пільгового стажу періодів навчання у професійно-технічному навчальному закладі, який не є вищим закладом освіти. 
Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів навчання у Національному гірничому університеті з 01.01.2004 по 28.06.2004, з 24.07.2004 по 10.07.2005, з 26.07.2005 по 07.06.2006, з 14.08.2006 по 20.08.2006, з 19.09.2006 по 14.06.2007, колегія суддів зазначає наступне
Згідно ст. 56 Закону України № 1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
В той же час, відповідно до ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Зазначена норма Закону України № 1058-ІV набрала чинності з 01.01.2004.
Отже, за період до 01.01.2004 страховий стаж враховується на підставі документів про стаж, що визначені Порядком № 637.
Колегія суддів зазначає, що згідно з формою РС-право позивачу зараховано до загального стажу період навчання з 01.09.2002 по 31.12.2003.
Перелік осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, визначений в ст.11 Закону України № 1058-IV.
Водночас ст. 12 Законом України № 1058-IV передбачена можливість добровільної участі у пенсійному страхуванні.
Особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 Закону № 1058, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Виходячи з наведеного правового регулювання, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що час навчання позивача (після 01.01.2004) може бути зарахований до його страхового стажу лише у разі сплати позивачем страхових внесків в добровільному порядку.
Відтак, за встановлених у справі обставин період навчання позивача у Національному гірничому університеті з 01.01.2004 по 28.06.2004, з 24.07.2004 по 10.07.2005, з 26.07.2005 по 07.06.2006, з 14.08.2006 по 20.08.2006, з 19.09.2006 по 14.06.2007 правомірно не зараховано до страхового стажу позивача, адже в силу положень ст. 11, 12 та 24 Закону України № 1058-IV за цей період страхові внески не сплачувалися та позивач не підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. 
Доказів сплати страхових внесків на умовах добровільної участі у пенсійному страхуванні матеріали справи не містять.
Посилання апелянта на рішення Верховного суду від 27.03.2018 в справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17 є необґрунтованим, оскільки зазначені правові позиції не є релевантними до обставин цієї справи.
Так, у справах від 27.03.2018 в справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17 суди зазначили, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Проте в даній справі, як вже було зазначено вище, час навчання після 01.01.2004 може бути зарахований до страхового стажу лише у разі сплати позивачем страхових внесків в добровільному порядку.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.10.2025 по 24.10.2025 (дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії), колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначалося вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка та згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 29.06.2024 ОСОБА_1 з 05.12.2016 працює підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті дільниці підготовчих робіт в ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова). Станом на дату подання заяви позивач не звільнений.
Згідно п. 4.3. Порядку № 22-1 страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви (досягнення особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, - у разі автоматичного призначення пенсії за віком (без звернення особи)).
Отже, за загальним правилом, страховий стаж обчислюється органом Пенсійного фонду по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви. Законодавчі підстави для застосування іншого підходу під час обчислення стажу відсутні. Отже, позивачу має бути зарахований страховий стаж по 30.09.2025.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відсутність на дату звернення позивача з заявою про призначення пенсії (24.10.2025) підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.10.2025 по 24.10.2025.
Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 18.06.2025 по 30.09.2025, колегія суддів зазначає наступне.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що до пільгового стажу позивача не було зараховано період роботи з 18.06.2025 по 30.09.2025, оскільки відсутня довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку № 637.
Як встановлено судом згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 29.06.2024 ОСОБА_1 з 05.12.2016 по сьогоднішній день, що не заперечується відповідачем, прийнятий підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті дільниці підготовчих робіт в ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова), що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних гірничих роботах, пов`язаних з видобутком вугілля, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994.
Так, як вже зазначалося вище, приписами ст.62 Закону України № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів зазначає, що відповідно вже згаданого вище пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Отже, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, при цьому за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями підтвердження трудового стажу може здійснюватися органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що приписи законодавства не ставлять у залежність зарахування відповідного періоду роботи до пільгового стажу із наявністю даних спеціального стажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу у розділі «Відомості по спеціальному стажу». Зарахування до стажу відбувається за записами у трудовій книжці або уточнюючими довідками, якщо трудова книжка заповнена некоректно.
Колегія суддів звертає увагу, що наявна в матеріалах справи трудова книжка позивача містить необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, оскільки спірний період роботи самі по собі містить відомості про характер та умови роботи, а роботи передбачені Списком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994.
Зазначені записи не є неправильними чи містять неточні записи про період роботи.
Отже, відсутність уточнюючої довідки про характер роботи та характеристики виконуваної роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки не спростовує наявності у працівника відповідного пільгового стажу роботи.
Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 20.02.2018 у справі № 646/5141/17, від 27.03.2018 у справі № 569/15943/16-а, від 31.07.2018 у справі № 235/1112/17 при вирішенні спорів щодо зарахування до пільгового стажу підземної роботи шахтарів за записами у трудовій книжці.
Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.12.2021 у справі № 263/9464/16-а.
Крім того, колегія суддів зазначає, що пенсійний орган наділений правом здійснювати перевірки та звірки щодо достовірності виданих документів шляхом направлення відповідних запитів.
Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що пенсійним органом вживались будь-які заходи з метою перевірки або звірки для отримання відомостей на підтвердження/спростування достовірності виданих документів трудової діяльності ОСОБА_1 за вказаний період.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідачем до загального та пільгового стажу було зараховано період роботи на посаді підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем у шахті дільниці підготовчих робіт в ВСП «Шахтоуправління дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП Шахта ім. М.І. Сташкова) по 17.06.2025.
Інших підстав для не зарахування до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку що спірний період роботи позивача на посаді підземного прохідника 5 розряду з 18.06.2025 по 30.09.2025 підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України № 1058-ІV.
Колегія суддів зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2018 у справі № 800/341/17 і від 12.11.2019 у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.11.1996 у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, доходить висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи : з 18.06.2025 по 30.09.2025 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 24.10.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Інші аргументи, зазначені сторонами по справі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням вищенаведеного, усі інші доводи і заперечення сторін по справі на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково з частковим скасуванням рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968.96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 26.12.2025, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 453.44 грн відповідно до платіжної інструкції від 07.04.2026.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з ГУ ПФУ в Харківській області підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 211.20 грн.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/33523/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 046350020590 від 31.10.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1, який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 18.06.2025 по 30.09.2025 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 24.10.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1 211.20 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко