ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2026 р. Справа№ 910/2447/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 09.06.2026 

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
матеріали апеляційної скарги Державної служби геології та надр України
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 (повний текст складено 26.03.2026)
у справі № 910/2447/26 (суддя - Курдельчук І.Д.)
за позовом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області
до 1) Державної служби геології та надр України
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» 
про визнання недійсними аукціону, договору, спеціального дозволу та угоди

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/2447/26 за позовом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області до Державної служби геології та надр України та Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» про визнання недійсними аукціону, договору, спеціального дозволу та угоди.
Під час розгляду вказаної справи позивачем було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову у справі № 910/2447/26 шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/2447/26 заяву Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про забезпечення позову задоволено повністю, заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» видобування корисних копалин, піску Сосонського родовища, яке знаходиться у Вінницькому районі Вінницької області на підставі Договору № 8/10-25 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні (електронних торгах) з метою видобування корисних копалин піску Сосонського родовища, яке знаходиться у Вінницькому районі Вінницької області укладеного 17.11.2025 між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» та зазначених у Дозволі на користування надрами № 6882 від 26.11.2025, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД».
Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з наступного:
- з огляду на те, що у даній справі позивач звернувся до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Має також досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду;
- з огляду на предмет позову у даній справі та встановлені фактичні обставини щодо вчинення відповідачами дій, спрямованих на виконання оспорюваних результатів аукціону, проведеного 15.10.2025 Державною службою геології та надр України з продажу спеціального дозволу на користування надрами Сосонське родовище (лот № SUE001-UA-20250925-42884); та оспорюваних договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні (електронних торгах) з метою видобування корисних копалин піску, також спеціального дозволу на користування надрами і угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин, невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за захистом яких пред`явлено позов до суду, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи користувач розпочне користування надрами з видобування корисних копалин піску то такий процес буде не зворотним для природи в цілому і може призвести до негативного впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду, екології, зоології та створити небезпеку для життя, здоров`я людей та/чи довкілля, то позивач, у разі задоволення позову, не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів;
- у разі задоволення позову видобування корисних копалин буде вчинено з порушенням встановлених правил охорони надр, а крім того може створити небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля;
- постановляючи ухвалу про заборону вчиняти певні дії, суд має визначити, які саме дії забороняється вчиняти, а також визначити коло осіб яким судом заборонено вчиняти певні дії з метою забезпечення позову;
- суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову та вважає співмірним і таким, що забезпечує баланс інтересів сторін, захід забезпечення позову у вигляді: заборони видобування корисних копалин, зазначених у дозволі, до вирішення справи по суті та набрання у справі законної сили рішенням суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Державна служба геології та надр України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/2447/26, відмовити у задоволенні заяви Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про забезпечення позову.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, надав перевагу всім доводам позивача, чим порушив принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та надав оцінку доказам наданим позивачем, чим фактично вирішив спір без розгляду справи по суті;
- з тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що Державною службою геології та надр України сформувало та виставило на аукціон інформацію про ділянку надр, включену до лота, без дотримання процедури, визначеної Кодексом України про надра, та позивачем надано докази можливості початку робіт з видобування ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» згідно спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025, пославшись виключно на обґрунтованість доводів позивача зазначені в самій заяві;
- таким чином, суд прийшов до висновку про те, що заявником були надані належні та переконливі докази та обґрунтування заяви існування очевидної небезпеки початку проведення робіт з видобування корисних копалин на Сосонському родовищі, проте рішення у справі не може ґрунтуватися на припущеннях;
- судом першої інстанції не наведено обставин та доказів, які б підтверджували вчинення дій ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» направлених на проведення робіт з видобування корисних копалин на Сосонському родовищі;
- слід врахувати, що згідно п.3 Програми робіт, яка є Додатком 2 до Угоди про умови користування надрами № 6882 від 26.11.2025, початок робіт з промислової розробки родовища (видобування) з ІІ кварталу 2027 року. До початку видобування корисних копали, згідно програми робіт, надрокористувач зобов`язаний підготувати родовище до промислової розробки, а саме провести оцінку впливу на довкілля (ОВД) відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» (строк виконання IV кв. 2025 р. - I кв 2027 р.); роботи із складання, затвердження та погодження проекту на розробку і рекультивації родовища в порядку встановленому законодавством з врахуванням висновку ОВД (строк виконання IV кв. 2025 р. - I кв 2027 р.);
- при цьому виключно за результатами оцінки впливу на довкілля можливо встановити які саме обмеження в проведені робіт з видобування Сосонського родовища, у разі наявності на його території худобомогильників та біотермічних ям, а також встановити ймовірність впливу на довкілля з боку планованої діяльності щодо використання Сосонського родовища піску для врахування таких показників при складані, затвердження та погодження проєкту на розробку і рекультивації родовища. При цьому без проведення процедури оцінки впливу на довкілля, без складання, затвердження та погодження проєкту на розробку і рекультивації Сосонського родовища піску, ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» заборонено проведення робіт з видобування корисних копалин згідно спеціального дозволу на користування надрами від 6882 від 26.11.2025. Вказаним спростовуються висновки суду першої інстанції про існування ризиків виконання робіт з видобування корисних копалин, адже існує заборона до закінчення процедури оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» та складання, затвердження та погодження проєкту на розробку і рекультивації Сосонського родовища.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 справа № 910/2447/26 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
З урахуванням того, що апеляційна скарга надійшла безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 витребувано матеріали справи № 910/2447/26 у Господарського суду міста Києва, а розгляд питання щодо подальшого руху апеляційної скарги відкладено до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали 16.04.2026 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/2447/26, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/2447/26 призначено до розгляду на 19.05.2026 о 10:40 год. 
27.04.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що 
- суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у разі, якщо до закінчення розгляду справи користувач розпочне користування надрами з видобування корисних копалин піску то такий процес буде не зворотним для природи в цілому і може призвести до негативного впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду, екології, зоології та створити небезпеку для життя, здоров`я людей та/чи довкілля, то позивач, у разі задоволення позову, не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів. Даного аргументу суду першої інстанції апелянтом спростовано не було;
- існуюча заборона на виконання робіт з видобування корисних копалин до закінчення процедури оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» та складання, затвердження та погодження проєкту на розробку і рекультивації Сосонського родовища навпаки свідчить про правомірність вжиття заходів забезпечення позову та безпідставність пред`явленої апеляційної скарги, адже жодні права та законні інтереси ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» не порушуються, господарській діяльності підприємства не перешкоджають, забезпечення збалансованості інтересів сторін дотримано. Натомість істотно переважають негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову. Отже, принцип співмірності був дотриманий судом в повному обсязі;
- неспроможним є аргумент апелянта про те, що «рішення у справі не може ґрунтуватися на припущеннях», адже підставою для вжиття заходів забезпечення позову є саме достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити (унеможливити) ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову;
- у даному випадку наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування існуючого згідно оскаржуваної ухвали виду забезпечення позову, доведена належними та допустимими доказами. Так, в якості підстав вжиття заходів забезпечення позову Стрижавською селищною радою вказано, що, по-перше, територія Сосонського родовища входить в прибережну захисну смугу річки Десна. По-друге, Сосонське родовище знаходиться в межах охоронної зони загально-зоологічного заказника загальнодержавного значення «Буго-Деснянський» та в межах Деснянського регіонального екокоридору, а також накладається на територію Смарагдової мережі UA0000163 Buho-Desnianskyi, а тому видобування тут піску суперечить вимогам статті 40 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». По-третє, на території Сосонського родовища знаходиться худобомогильник, тому видобування корисних копалин може призвести до поширення захворювання у тварин на Сибірку, яка може перебувати в ґрунті необмежений час, лишаючись життєдіяльним і зберігаючи патогенність;
- вказане свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову дійсно може призвести до істотних негативних наслідків для навколишнього середовища, навіть спричинити до виникнення екологічної катастрофи державного значення, оскільки процес видобування корисних копалин є не зворотнім для природи в цілому;
- без вжиття заходів забезпечення позову позивач не зможе ефективно захистити свої порушені права в межах даного провадження, без необхідності нових звернень до суду, що правомірно та обґрунтовано встановив суд першої інстанції, а апелянт, в свою чергу, не спростував.
30.04.2026 представник позивача звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні у справі № 910/2447/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 вказане клопотання задоволено.
18.05.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про доручення доказів, в якому заявник просить:
- визнати поважними причини пропуску Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області строку для подання доказів у справі № 910/2447/26 та поновити відповідний строк;
- долучити до матеріалів справи № 910/2447/26 в якості доказів копію протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.03.2026, копію протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.05.2026, копію витягу з ЄРДР КП № 12026020050000247 від 21.04.2026, копію листа ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області № 108821-2026 від 12.05.2026, копію листа ВРДЛ Держпродспоживслужби № 426 від 13.05.2026 з додатками до нього.
До вказаного клопотання додані копії відповідних документів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 розгляд справи № 910/2447/26 відкладено на 09.06.2026 о 09:30, ухвалено судове засідання у справі № 910/2447/26 провести в режимі відеоконференції.
03.06.2026 представник відповідача 2 звернувся до суду з клопотанням про участь у судовому засіданні у справі № 910/2447/26 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2026 вказане клопотання задоволено.
Щодо наданих позивачем додаткових доказів, колегія суддів зазначає про таке.
Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядженні не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
У клопотанні позивач зазначає, що надані ним докази спростовують доводи апеляційної скарги та підтверджують що апелянтом вже вчиняються дії, спрямовані на видобування корисних копалин на Сосонському родовищі, що свідчить на користь правомірності вжиття заходів забезпечення позову згідно з оскаржуваної ухвалою а відтак, оскільки такі докази підтверджують обставини, які входять в предмет доказування, сприяють встановленню фактичних обставин спірних правовідносин, забезпеченню повного та всебічного розгляду справи, її вирішенню відповідно до закону, є підстави для доручення таких доказів до матеріалів справи.
Також позивач зазначив, що такі докази не могли бути подані у встановлений законом строк з причин, що не залежали від позивача, оскільки вони не існували (не були створені) на момент подачі заяви про забезпечення позову та відзиву на апеляційну скаргу.
Колегія суддів зазначає, що всі надані позивачем докази, крім протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.03.2026 станом на дату винесення оскаржуваної ухвали не існували.
В свою чергу, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.
При цьому позивач не зазначає підстав, з яких до суду першої інстанції не могла бути подана копія протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.03.2026. Позивачем не наведено жодних аргументів щодо наявності об`єктивної неможливості отримати такий доказ раніше.
Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.
При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Також слід зауважити на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 499/895/19, у якій судом касаційної інстанції вказано про те, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
За таких обставин, колегія суддів відмовляє у прийнятті доданих позивачем до клопотання про долучення доказів копії протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.03.2026, протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.05.2026, витягу з ЄРДР КП № 12026020050000247 від 21.04.2026, листа ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області № 108821-2026 від 12.05.2026, листа ВРДЛ Держпродспоживслужби № 426 від 13.05.2026 з додатками, а розгляд апеляційної скарги здійснюється без урахування вказаних доказів.

Відповідач 1 представників в судове засідання не направив.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача 1 за наявними матеріалами апеляційного провадження.
У судовому засіданні представник відповідача 2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвалу суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нового судового рішення за наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову, з наступних підстав.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/2447/26 за позовом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області до Державної служби геології та надр України та Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД», предметом розгляду у якій є вимоги про:
- визнання недійсними результатів аукціону, проведеного 15.10.2025 Державною службою геології та надр України з продажу спеціального дозволу на користування надрами Сосонське родовище (лот № SUE001-UA-20250925-42884);
- визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні (електронних торгах) з метою видобування корисних копалин піску Сосонського родовища, яке знаходиться у Вінницькому районі Вінницької області № 8/10-25, укладеного 17.11.2025 між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД»;
- визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД»;
- визнання недійсною угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882, укладеної 26.11.2025 між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД».
Позовні вимоги мотивовано тим, що:
- Сосонське родовище піску розташоване за 1,0 км на південь від с. Сосонка на території Стрижавської селищної громади у Вінницькому районі Вінницької області, на відстані 8,0 км на північний схід від м. Вінниця. Згідно з інформацією про земельні ділянки, наданою листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 07.03.2025 № 6-28-0.214-1934/2-25 відповідно до Договору від 09.07.2021 № 39-Г/04-4217, Сосонське родовище розташоване на землях комунальної власності. Сосонське родовище піску не розроблялось;
- в порушення статті 18-1 Кодексу України про надра, Держгеонадрами не було враховано, що на території Сосонського родовища знаходяться земельні ділянки комунальної форми власності, які на момент проведення аукціону сформовані як об`єкти цивільних прав. Як наслідок, Стрижавською селищною радою як органом місцевого самоврядування, уповноваженим розпоряджатись такими земельними ділянками комунальної форми власності, не було затверджено переліку земельних ділянок, розташованих у межах ділянки надр, зокрема, що знаходяться в межах Сосонського родовища. Враховуючи зазначене вище, спеціальний дозвіл на користування надрами (піску) з Сосонського родовища не міг бути виставлений на аукціон та проданий, так як видобуток вказаних надр відбуватиметься на ділянці, де в контур родовища накладаються земельні ділянки, що перебувають у комунальній власності;
- згідно затвердженої форми спеціального дозволу на користування надрами (наказ Мінприроди від 06.08.2010 № 321, що діє і на даний час), спеціальний дозвіл має містити, поміж іншого, відомості про ділянку надр, що надається у користування, де зазначаються повна назва родовища, ділянки, геологічних територій відповідно до державного балансу запасів корисних копалин України, проте Держгеонадра сформувало та виставило на аукціон інформацію про ділянку надр, включену до лота, без дотримання процедури, визначеної Кодексом України про надра;
- у листі Басейного управління водних ресурсів річки Південний Буг № 167/4 від 06.02.2026 (копія додається) визначено, що прибережна захисна смуга річки Десна (ліва притоку річки Південний Буг) становить 25 метрів. Відповідно до ситуаційного плану, доданого до аукціонної документації, територія Сосонського родовища входить в прибережну захисну смугу річки Десна, що також підтверджується викопіюванням зі схеми планування території Вінницького району з позначенням території природно-заповідного фонду місцевого значення за межами села Сосонка (копія додається);
- Сосонське родовище знаходиться в межах охоронної зони загально-зоологічного заказника загальнодержавного значення «Буго-Деснянський» та в межах Деснянського регіонального екокоридору, а також накладається на територію Смарагдової мережі UA0000163 Buho-Desnianskyi. Видобування тут піску суперечить вимогам статті 40 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», що встановлено у листі Мінекономіки № 77-01/61955-03, яке є складовою частиною аукціонної документації;
- у листі Вінницької обласної військової (державної) адміністрації № 01.01-30/5268 від 20.06.2025, яка входить до аукціонної документації, Державній службі геології та надр України було повідомлено про те, що територія Сосонського родовища знаходиться в межах Деснянського регіонального екокоридору. Також ділянка надр Сосонського родовища межує з об`єктом природно-заповідного фонду, а саме загально-зоологічним заказником загальнодержавного значення «БугоДеснянський», тобто входить в його охорону зону, яка складає 50 метрів по периметру всієї території (площа 138,0 га) та водоохоронною зоною (прибережною захисною смугою) річки Деснянка;
- на території Сосонського родовища знаходиться худобомогильник, тому видобування корисних копалин може призвести до поширення захворювання у тварин на Сибірку, яка може перебувати в ґрунті необмежений час, лишаючись життєдіяльним і зберігаючи патогенність. Санітарнозахисна зона скотомогильника із захороненням в ямах повинна бути 500 м, що встановлено у листі Управління Держпродспоживслужби у Вінницькому районі від 07.12.2016; 
- Рішенням 12 сесії Сосонської сільської ради 7 скликання від 10.12.2016 № 26 відмовлено у наданні погодження для оформлення в Державній службі геології та надр України спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування піску Сосонського родовища з підстав, зокрема, наближеності родовища піску до захоронених павших голів ВРХ (скотомогильник). Вказане рішення є чинним;
- Стрижавська селищна рада листом № 03-11/2528 від 06.10.2025 до проведення електронного аукціону просила Держгеонадра вжити заходів реагування щодо скасування аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами на Сосонському родовищі (лот за № SUE001-UA-20250925- 42884) в частині недопущення екологічної катастрофи на території громади у зв`язку з перебування на території родовища худобомогильника, а також з метою недопущення порушення меж заказника «Буго-Деснянський» та існуючої Смарагдової мережі;
- отже, Держгеонадрам було достеменно відомо, що існує ряд обмежень і заборон на видобування корисних копалин на території Сосонського родовища, які, однак, не було врахованими в аукціонній документації та при видачі ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025.
Під час розгляду вказаної справи позивачем було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову у справі № 910/2447/26 шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник, окрім обставин, викладених вище, послався на те, що:
- наразі ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» здійснює дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025 і подальшого видобування корисних копалин на Сосонському родовищі, а саме: ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» відповідно до статті 6 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» звернулося до Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової (державної) адміністрації з листом № 03 від 25.02.2026 з метою підготовки Звіту з оцінки впливу на довкілля на Сосонському родовищі;
- у зв`язку з цим існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду та призвести до порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Стрижавської селищної ради як власника земель комунальної власності, на яких розташоване Сосонське родовище. Крім цього, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотних негативних наслідків для навколишнього середовища, навіть спричинити до виникнення екологічної катастрофи державного значення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/2447/26 заяву Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про забезпечення позову задоволено повністю. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» видобування корисних копалин, піску Сосонського родовища, яке знаходиться у Вінницькому районі Вінницької області на підставі Договору № 8/10-25 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні (електронних торгах) з метою видобування корисних копалин піску Сосонського родовища, яке знаходиться у Вінницькому районі Вінницької області укладеного 17.11.2025 між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» та зазначених у Дозволі на користування надрами № 6882 від 26.11.2025, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД», з чим колегія суддів погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації у майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №910/20007/20, від 10.12.2019 у справі №910/18739/16).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18.
З огляду на вказане твердження позивача, які викладені в заяві про забезпечення позову про те, що ним належними та допустимими доказами підтверджено обставини, які свідчать про існування ряду обмежень та заборон на видобування корисних копалин на території Сосонського родовища (тобто про те, що ним належним чином підтверджено обґрунтованість позовних вимог - примітка суду) колегією суддів не досліджуються, оскільки, як вказано вище, при встановленні наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд не досліджує наявність підстав для задоволення поданого до суду позову.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. Обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню, у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Необхідно зазначити, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, у разі задоволення якої, не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.10.2019 у справі №927/432/19.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №922/2163/17 та від 12.05.2020 у справі №910/14149/19.
За приписами частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Таким чином, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Як встановлено вище, у обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, окрім обставин, пов`язаних з обґрунтованістю заявлених ним позовних вимог, позивач послався на те, що на даний час і ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» здійснює дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025 і подальшого видобування корисних копалин на Сосонському родовищі, а саме: ТОВ «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» відповідно до статті 6 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» звернулося до Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової (державної) адміністрації з листом № 03 від 25.02.2026 з метою підготовки Звіту з оцінки впливу на довкілля на Сосонському родовищ.
В свою чергу, вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції вказав на те, що:
- невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за захистом яких пред`явлено позов до суду, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи користувач розпочне користування надрами з видобування корисних копалин піску то такий процес буде не зворотним для природи в цілому і може призвести до негативного впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду, екології, зоології та створити небезпеку для життя, здоров`я людей та/чи довкілля, то позивач, у разі задоволення позову, не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів;
- у разі задоволення позову видобування корисних копалин буде вчинено з порушенням встановлених правил охорони надр, а крім того може створити небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля.
Колегія суддів зазначає, що згідно з Програмою робіт, яка є Додатком 2 до угоди про умови користування надрами № 6882 від 26.11.2025 (а.с. 201 т. 1):
- початок робіт з промислової розробки родовища (видобування) з ІІ кварталу 2027 року (п. 3);
- в свою чергу до початку промислової розробки родовища (видобування) надрокористувач зобов`язаний підготувати родовище до промислової розробки, першим етапом якої (підготовки) є проведення оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» (строк виконання IV кв. 2025 р. - I кв 2027 р.). Згодом надрокористувач має провести роботи із складання, затвердження та погодження проекту на розробку і рекультивації родовища в порядку встановленому законодавством з врахуванням висновку оцінки впливу на довкілля (строк виконання IV кв. 2025 р. - I кв. 2027 р.). І лише після проведення вказаних дій проводяться проходка в`їзних, розрізних траншей та утворення площадок першочергової відробки, проходження граничних виробок, спорудження кар`єру (строк виконання IV кв. 2025 р. - I кв. 2027 р.) (п. 2).
Матеріалами справи підтверджено, що позивач у заяві про забезпечення позову просить заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025, в свою чергу судом першої інстанції позов забезпечено шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» виключно видобування корисних копалин, піску Сосонського родовища.
Колегія суддів зазначає про те, що позивачем не наведено жодних обґрунтувань щодо того чим саме виконання робіт з підготовки родовища до промислової розробки може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом, оскільки ані проведення оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», ані проведення робіт із складання, затвердження та погодження проекту на розробку і рекультивації родовища в порядку встановленому законодавством з врахуванням висновку оцінки впливу на довкілля не може ускладнити виконання рішення суду у цій справі у випадку задоволення позовних вимог.
В свою чергу, як встановлено вище, початок робіт з промислової розробки родовища (видобування) з ІІ кварталу 2027 року, а відтак до вказаної дати відповідач 2 і не має можливості видобувати корисні копалини, пісок Сосонського родовища. Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення дій, вчиняти які відповідач 2 не на даний час не має можливості, на думку колегії суддів, не є необхідним.
Також колегія суддів зазначає про таке.
Згідно особливих умов спірного спеціального дозволу на користування надрами від 6882 від 26.11.2025 (а.с. 202зворот т. 1), зазначено наступне:
1. Виконання рекомендацій Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України - лист від 12.09.2025 № 77-01/61955-03.
2. Провести процедуру оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля». 
3. Заборона видобування корисних копалин, зазначених у дозволі, до закінчення процедури оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
4. Обов`язкове внесення змін до особливих умов дозволу з урахуванням результатів оцінки впливу на довкілля.
5. Своєчасна і в повному обсязі сплата обов`язкових платежів до Державного бюджету згідно з законодавством.
6. Дотримання вимог Проекту розробки родовища.
7. Виконання умов Угоди про умови користування надрами від 26.11.2025 № 6882.
8. Обов`язкове виконання обсягів та термінів, викладених у Програмі робіт.
9. Щорічний радіаційний контроль за породами в кар`єрі та продукцією з них на відповідність вимогам НРБУ-97.
10. Щорічна звітність перед Державною службою геології та надр України згідно з формою 5-гр.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» визначено, що оцінка впливу на довкілля - це процедура, що передбачає:
1) підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до статей 5, 6 та 14 цього Закону;
2) проведення громадського обговорення відповідно до статей 7, 8 та 14 цього Закону;
3) аналіз уповноваженим органом відповідно до статті 9 цього Закону інформації, наданої у звіті з оцінки впливу на довкілля, будь-якої додаткової інформації, яку надає суб`єкт господарювання, а також інформації, отриманої від громадськості під час громадського обговорення, під час здійснення процедури оцінки транскордонного впливу, іншої інформації;
4) надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини;
5) врахування висновку з оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності відповідно до статті 11 цього Закону;
6) під час здійснення оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган проводить консультації щодо звіту з оцінки впливу на довкілля з іншими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень з питань, що стосуються довкілля. Порядок проведення консультацій з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування щодо оцінки впливу на довкілля та врахування результатів таких консультацій при прийнятті рішення щодо можливості здійснення планованої діяльності встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища. Такі консультації проводяться у письмовій та/або електронній формі протягом строку громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля. У разі ненадання зауважень та пропозицій протягом визначеного строку для консультацій вважається, що зауваження та пропозиції відсутні. Інформація, надана органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування в рамках консультацій, визначених цим пунктом, вноситься уповноваженим органом до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля протягом одного робочого дня після завершення строку громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля та оприлюднюється засобами Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля.
Оцінка впливу на довкілля здійснюється з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з урахуванням стану довкілля в місці, де планується провадити плановану діяльність, екологічних ризиків і прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу (прямого та опосередкованого) на довкілля, у тому числі з урахуванням впливу наявних об`єктів, планованої діяльності та об`єктів, щодо яких отримано рішення про провадження планованої діяльності або розглядається питання про прийняття таких рішень (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»).
Отже, до початку промислової розробки родовища (видобування) надрокористувач зобов`язаний провести процедури оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля». При цьому за результатами проведення оцінки впливу на довкілля до особливих умов дозволу мають бути внесені відповідні зміни.
Слід окремо зауважити на тому, що згідно особливих умов спірного спеціального дозволу на користування надрами від 6882 від 26.11.2025 для відповідача 2 встановлено заборону видобування корисних копалин, зазначених у дозволі, до закінчення процедури оцінки впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Також слід зазначити, що позивач у поданій заяві про забезпечення позову і не стверджує, що відповідач 2 вчиняє дії щодо видобутку корисних копалин, адже доводи заяви зводяться до того, що відповідач 2 вчиняє дії щодо підготовки Звіту з оцінки впливу на довкілля на Сосонському родовищі, проте, позивач не зазначає яким саме чином отримання вказаного звіту ускладнить виконання рішення суду у цій справі. В свою чергу отримання такого звіту надасть можливість встановити обґрунтованість тверджень позивача про існування ряду обмежень і заборон на видобування корисних копалин на території Сосонського родовища.
Чинним законодавством передбачено та в судовій практиці сформована стала позиція щодо видів заходів забезпечення позову, якщо у спірних правовідносинах між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза унеможливлення чи суттєвого утруднення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.
Саме лише посилання у заяві на потенційне унеможливлення виконання рішення - не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, оскільки у такому разі порушується баланс інтересів сторін, і обраний спосіб захисту шляхом заборони стягувати кошти по справах №927/994/23 та №927/997/23 не відповідатиме критерію співмірності заявленим вимогам (оскарження виключно односторонньої відмови).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
В свою чергу у випадку відмови у задоволенні позовних вимог, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу 2 у виконанні робіт з підготовки родовища до промислової розробки мати наслідком неможливість останнього дотриматись визначених Програмою робіт, яка є Додатком 2 до угоди про умови користування надрами № 6882 від 26.11.2025 строків виконання таких робіт.
Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025, порушує баланс інтересів між сторонами.
За приписами статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається виключно у випадку наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи роблять його неможливим без вжиття заходів забезпечення та відповідно ухвала про вжиття заходів забезпечення позову повинна бути мотивована наявністю таких обставин, підтверджених відповідними доказами.
Як зазначалось вище, звертаючись з заявою про забезпечення позову позивач просив суд забезпечити позов шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР-ОІЛ ТРЕЙД» вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спеціального дозволу на користування надрами № 6882 від 26.11.2025 та угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6882 від 26.11.2025.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 20.07.2021 у справі №904/1933/21, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20.
У постанові Верховного Суду від 02.08.2021 у справі №922/3274/20 суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що місцевий господарський суд жодним чином не обґрунтував, яким чином невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Заявником не обґрунтовано існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
З огляду на викладене, позивачем у справі не наведено, а судом першої інстанції не встановлено, чим не вжиття зазначеного заходу до забезпечення позову у випадку задоволення позову, забезпечить можливість виконання судового рішення, а також у чому полягає відновлення порушених прав позивача.
У постанові від 30.06.2021 у справі №922/145/21 Верховний Суд вказав, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно виходити з законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини.
Отже, колегією суддів встановлено недоведеність та необґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для вжиття обраних останнім заходів забезпечення позову.
У постанові Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №904/5876/19 викладено правовий висновок, що вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
У зв`язку з наведеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у застосуванні заходів забезпечення позову.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального права, а відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/2447/26 підлягає скасуванню, у задоволенні заяви Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про забезпечення позову відмовляється.
Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Державної служби геології та надр України підлягає задоволенню.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/2447/26 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/2447/26 скасувати.
3. У задоволенні заяви Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про забезпечення позову відмовити.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських