ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2026 р. Справа№ 910/2188/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Крижного О.М.
суддів: Гаврилюка О.М. 
Майданевича А.Г. 

секретар судового засідання: Нечасний О.Л.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання. 
розглянувши апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 
у справі №910/2188/25 (суддя Підченко Ю.О.)
за результатом розгляду заяви Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"
за позовом Акціонерного товариства "Тернопільобленерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі"
про стягнення 38 811 180,07 грн
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
Господарський суд міста Києва від 14.08.2025 позов Акціонерного товариства "Тернопільобленерго" задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» на користь Акціонерного товариства «Тернопільобленерго» заборгованість у розмірі 28 273 242,44 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 109 431,82 грн, 3% річних у розмірі 2 428 505,81 грн, судовий збір в розмірі 465 734,17 грн.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.01.2026 відмовив у задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів". 
Господарський суд міста Києва, відмовляючи у задоволенні заяви Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником - АТ "Запорізький завод феросплавів" з наступних підстав: - приватним виконавцем не доведено, що у 3-денний строк з дати відкриття виконавчого провадження він вичерпав всі можливі засоби, передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконати рішення у справі № 910/2188/25, що зумовило необхідність звернутися до суду саме в порядку ст. 336 ГПК України; - суд не має можливості самостійно перевірити стан виконання рішення у справі № 908/216/24, оскільки доступ до реєстрів виконавчих проваджень, як державних так і приватних виконавців, без ідентифікатору доступу у суду відсутній; - суд не виключає можливості добровільного виконання рішення у справі № 908/216/24, без відкриття виконавчого провадження, оскільки під час розгляду заяви неодноразово змінювалась сума заборгованості;
- суд не може беззаперечно встановити наявність у АТ "Запорізький завод феросплавів" заборгованості перед ТОВ "Юнайтед Енерджі" та розмір такої заборгованості станом на дату розгляду заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою місцевого господарського суду, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі №910/2188/25 та ухвалити нове рішення, яким заяву Приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником задовольнити. Звернути стягнення на кошти у розмірі 42 965 373,23 гривень на рахунках, що належні Акціонерному товариству Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542), яке має заборгованість перед товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 13-Б, ідентифікаційний код 41963985), в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню № 79810314 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: наказу № 910/2188/25 від 12.12.2025 року, виданого Господарським судом міста Києва.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду та вважає, що зазначена ухвала прийнята із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
Апелянт зазначає, що наявність рішення суду у справі № 908/216/24, яке набрало законної сили, є достатньою підставою для застосування судом положень ст. 336 ГПК України та для задоволення вказаної заяви, що забезпечить можливість виконати рішення суду міста Києва у справі № 910/2188/25. 
Як вказує апелянт, у оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає, що не може беззаперечно встановити дійсний залишок заборгованості Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів". перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" за судовим рішенням у справі № 908/216/24.
Також, звертає увагу апеляційного суду, що в що в матеріалах судової справи № 910/2188/25 містяться документи, надані ТОВ "Юнайтед Енерджі" та АТ "Запорізький завод феросплавів", з яких вбачається, що останнім здійснено часткове погашення боргу за судовим рішенням у справі № 908/216/24, що підтверджується платіжними інструкціями: від 30.06.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 28.07.2025 року на суму 5 000 000 грн; від 30.07.2025 року на суму 2 000 000 грн; від 25.08.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 25.09.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 28.10.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 28.11.2025 року на суму 10 000 000 грн. Загальна сума сплачених коштів заборгованості складає 67 000 000 грн. Залишок боргу АТ «Запорізький завод феросплавів" перед ТОВ "Юнайтед Енерджі" за рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/216/24 складає 52 237 441, 25 гривень (з них основна заборгованість 51 177 641, 25 гривень та судовий збір 1 059 800, 00 гривень).
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів", подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/2188/25. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 у справі № 910/2188/25 про відмову у задоволенні заяви приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів", що має заборгованість перед ТОВ "Юнайтед Енерджі", в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню № 79810314 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: наказу № 910/2188/25 від 12.12.2025, виданого господарським судом міста Києва. 
Як зазначає Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів", приватний виконавець Гненний Д.А. звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником з порушенням вимог статті 336 ГПК, незважаючи на те, що заборгованість, на яку посилається приватний виконавець не є безспірною. 
Як вважає Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" приватний виконавець намагається стягнути з Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", Акціонерного товариства «Запорізькій завод феросплавів" та Акціонерного товариства Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» грошові кошти у загальному розмірі 121 595 653,10 грн. тобто у три рази більшу, ніж заборгованість ТОВ "Юнайтед Енерджі" перед АТ "Тернопільобленерго" за ВП 79810314, що також є додатковим свідченням необґрунтованості як заяви приватного виконавця, так і апеляційної скарги, тоді як вказане підтверджує законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем подано додаткові пояснення у справі, в яких останній зазначає, що за результатами вжитих приватним виконавцем заходів, рішення за виконавчим документом виконано у повному обсязі. З огляду на це, приватним виконавцем 06.02.2026 прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження № 79810314 у зв`язку із його фактичним виконанням.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини. 
На виконанні у приватного виконавця Гненного Д.А. перебуває відкрите виконавче провадження № 79810314 від 12.12.2025 року, з примусового виконання виконавчого документа, а саме:
- наказу № 910/2188/25 від 12.12.2025 року, виданого Господарським судом міста Києва про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (01001, м. Київ, вул. Десятинна, 13Б; код ЄДРПОУ 41963985) на користь Акціонерного товариства «Тернопільобленерго» (46007, м. Тернопіль, вул. Енергетична, 2, код ЄДРПОУ 00130725) заборгованість в розмірі 28 273 242,44 грн, інфляційні втрати в розмірі 8 109 431,82 грн, 3% річних в розмірі 2 428 505,81 грн, судовий збір в розмірі 465 734,17 грн.
Актуальний залишок боргу по виконавчому провадженню № 79810314 від 12.12.2025 року станом на 14.01.2026 складає 42 965 373,23 грн, з яких:
- 39 059 430,21 гривень - сума боргу за виконавчим документом, що підлягає перерахуванню на користь стягувача;
- 3 905 943,02 гривень - основна винагорода приватного виконавця.
Як наголошує приватний виконавець, боржник рішення суду не виконує, коштів на рахунках боржника не достатньо для виконання рішення суду, рухоме та нерухоме майно боржника відсутнє. У той же час, з Єдиного державного реєстру судових рішень приватним виконавцем встановлено, що 07.10.2024 Господарським судом Запорізької області постановлено рішення у справі № 908/216/24 про стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 13-Б, ідентифікаційний код 41963985) суму 118 177 641,25 грн, заборгованості та суму 1 059 800,00 грн судового збору.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду по справі № 908/216/24 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024р. у справі № 908/216/24 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 07.10.2024 у справі № 908/216/24 залишено без змін.
Таким чином, згідно з твердженнями приватного виконавця, Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» - особа, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження про стягнення боргу про стягнення з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" за номером справи № 908/216/24 - не перебувало.
Під час розгляду заяви приватного виконавця відповідач та АТ "Запорізький завод феросплавів" підтвердили наявність рішення у справі № 908/216/24 та повідомили, що ТОВ "Юнайтед Енерджі" не пред`являло виконавчий документ у вказаній справі до виконання. Між сторонами, нібито, існує усна домовленість про погашення заборгованості частинами в добровільному порядку.
Також, з наданих відповідачем письмових пояснень від 12.01.2026 вбачається, що сума заборгованості АТ «Запорізький завод феросплавів» по справі № 908/216/24 складає 52 237 441,25 грн та продовжує погашатися у добровільному порядку.
На думку приватного виконавця наявність рішення суду у справі № 908/216/24, яке набрало законної сили, є достатньою підставою для застосування судом положень ст. 336 ГПК України та для задоволення відповідної заяви, що забезпечить можливість виконати рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2188/25.
Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився та не погодився з висновками суду першої інстанції. 
Колегія суддів північного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви. Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, визначений у статті 336 ГПК України. Як встановлено ч. 1 ст. 336 ГПК України, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.
Як вбачається із матеріалів справи, що виконавче провадження № 79810314 відкрито відповідно до постанови від 12.12.2025, а із зверненням в порядку ст. 336 ГПК України ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва 15.12.2025.
Щодо висновків суду першої інстанції, приватним виконавцем не доведено, що він вичерпав всі можливі засоби виконати рішення у справі № 910/2188/25 у 3-денний строк з дати відкриття виконавчого провадження, що зумовило необхідність звернутися до суду саме в порядку ст. 336 ГПК України суд звертає увагу на наступне.
На момент звернення приватного виконавця не закінчився навіть строк на подання боржником декларації про доходи та майно боржника, яка подається протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження (п.3 ч.5 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження").
Однак суд апеляційної інстанції не вважає дане питання основним для прийняття рішення. Формально законодавство не забороняє виконавцю звертатися з таким клопотанням до завершення всіх виконавчих дій. Однак учасники відносин повинні керуватися основоположними принципами, у тому числі розумності і добросовісності. 
Крім того, як дійсно було встановлено місцевим судом під час судового розгляду, не заперечувалось відповідачем та зацікавленою особою, заборгованість АТ "Запорізький завод феросплавів" перед кредитором на підставі рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/216/24 частково погашається, що підтверджується платіжними інструкціями: від 30.06.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 28.07.2025 року на суму 5 000 000 грн; від 30.07.2025 року на суму 2 000 000 грн; від 25.08.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 25.09.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 28.10.2025 року на суму 10 000 000 грн; від 28.11.2025 року на суму 10 000 000 грн.
Загальна сума сплачених коштів заборгованості складає 67 000 000 грн.
Тобто, АТ «Запорізький завод Феросплавів» вже частково виконало свої зобов`язання зі сплати заборгованості перед ТОВ «Юнайтед Енерджі» за рішенням Господарського суду Запорізької області № 908/216/24, і продовжує виконувати таке зобов`язання в силу надходження грошових коштів. 
Як правильно вказано судом першої інстанції, приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження надіслання ним у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" відповідних запитів до АТ «Запорізький завод Феросплавів» для отримання відомостей про майно чи грошові кошти, які перебувають у нього і мають бути передані боржникові (ТОВ "Юнайтед Енерджі").
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні з зазначених підстав:
- приватним виконавцем не доведено, що у 3-денний строк з дати відкриття виконавчого провадження він вичерпав всі можливі засоби, передбачені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконати рішення у справі № 910/2188/25, що зумовило необхідність звернутися до суду саме в порядку ст. 336 ГПК України;
- суд не має можливості самостійно перевірити стан виконання рішення у справі № 908/216/24, оскільки доступ до реєстрів виконавчих проваджень, як державних так і приватних виконавців, без ідентифікатору доступу у суду відсутній;
- суд не виключає можливості добровільного виконання рішення у справі № 908/216/24, без відкриття виконавчого провадження, оскільки під час розгляду заяви неодноразово змінювалась сума заборгованості;
- суд не може беззаперечно встановити наявність у АТ «Запорізький завод Феросплавів» заборгованості перед ТОВ "Юнайтед Енерджі" та розмір такої заборгованості станом на дату розгляду заяви.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що дійсно у випадку задоволення трьох заяв приватного виконавця, загальна сума стягнення становитиме значно більшу суму, ніж розмір заборгованості.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. 
Щодо аргументів апелянта, що наявність рішення суду у справі № 908/216/24, яке набрало законної сили, є достатньою підставою для застосування судом положень ст. 336 ГПК України та для задоволення вказаної заяви, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Так, судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначений у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 336 ГПК України, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.
Наразі існує послідовна та стала судова практика щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 336 Господарського процесуального кодексу України, підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, та постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19, від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21.
Такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем для неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.
Предметом дослідження під час розгляду заяви відповідно до статті 336 ГПК України має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які просять звернути стягнення (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21).
Вирішуючи питання про звернення стягнення на кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, суд повинен з`ясувати факт беззаперечності такої заборгованості станом на дату звернення із відповідною заявою в порядку ст. 336 ГПК України, а саме чи не виконано відповідне судове рішення в порядку Закону України "Про виконавче провадження", з метою недопущення подвійного стягнення суми боргу.
Суд, досліджуючи заяву приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі № 908/216/24, має встановити чи не виконано відповідне судове рішення в порядку Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у разі, якщо Акціонерне товариство «Запорізький завод Феросплавів» (повністю або частково) сплатило відповідачу (Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі») грошові кошти, стягнуті за рішенням Господарського суду Запорізької області № 908/216/24, то задоволення судом даної заяви може призвести до подвійного стягнення суми боргу. Тож суд апеляційної інстанції, погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції. 
Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду заяв приватного виконавця, відповідач неодноразово уточнював актуальну суму заборгованості перед ним відповідних боржників, а ОСОБА_1 повідомляв про зміну суми, яка підлягала стягненню у виконавчому провадженні № 79810314.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, за змістом положень статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Подаючи заяву про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі приватним виконавцем було долучено копії матеріалів виконавчого провадження № 79810314, якими підтверджується обсяг вчинених приватним виконавцем дій на виконання повноважень, наданих йому відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів, погоджується з доводами Акціонерного товариства «Запорізький завод Феросплавів», що дії приватного виконавця можуть мати наслідком стягнення з Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» та Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» значно більшої суми, ніж розмір заборгованості. 
Так, приватним виконавцем одночасно подано чотири заяви про звернення стягнення га грошові кошти, що належать боржнику від третіх осіб. 
Так, приватним виконавцем одночасно подано чотири заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать боржнику від третіх осіб:
- Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» - 43 197 600,77 грн.
- Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» - 43 197 600,77 грн.
- Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» - 10 925 065,20 грн. 
- Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» - 24 275 386,34 грн.
Заяву про звернення стягнення на грошові кошти Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» залишено без розгляду за заявою приватного виконавця, адже боржником було сплачено заборгованість перед ТОВ "Юнайтед Енерджі" у повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у випадку задоволення трьох заяв приватного виконавця, загальна сума стягнення становитиме значно більшу суму, ніж розмір заборгованості.
При цьому, у суду І інстанції відсутні повноваження самостійно обирати яку з поданих заяв задовольняти, а у задоволенні яких відмовити, чи самостійно визначити частки загальної суми заборгованості, у якій звернути стягнення щодо кожного з боржників, для уникнення подвійного чи потрійного стягнення. 
Саме приватний виконавець повинен забезпечити правильне подання процесуальних документів до суду, з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо можливості стягнення більших сум, ніж стягнуто рішенням суду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з ч. ч. 8, 9 ст. 336 ГПК України, у разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.
Особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі № 910/7023/19).
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції приватний виконавець не надав вичерпної відповіді на питання щодо подальших дій у виконавчому провадженні у випадку звернення стягнення на кошти відразу трьох осіб, що мають заборгованість перед боржником, розмір якої перевищує заборгованість самого боржника. 
Також в усних поясненнях приватний виконавець просив скасувати оскаржувану ухвалу, а провадження з розгляду заяви приватного виконавця закрити у зв`язку з виконанням рішення суду та закінченням виконавчого провадження.
Суд звертає увагу, що перевірка законності ухвали суду І інстанції відбувається на момент її прийняття і подальша зміна обставин не є підставою для скасування ухвали суду. 
Щодо посилання суду І інстанції на Висновок Верховного Суду від 10.07.2019 року у справі № 912/2199/17, з яким не погоджується приватний виконавець, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що дійсно обставини справ відрізняються. Однак суд І інстанції врахував правову позицію щодо застосування ст.53 Закону України "Про виконавче провадження" в аспекті права виконавця надіслати запит про майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику, з урахуванням стану виконання рішення суду та, відповідно, з`ясування актуального розміру заборгованості. Отже таке застосування Висновку Верховного Суду не мало наслідком прийняття незаконної ухвали.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів звертає увагу на межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання вимог чинного законодавства судом першої інстанції на момент прийняття оскаржуваного рішення. 
Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду. 
Суд констатує право будь-якого стягувача на виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Однак виконання повинно відбутися в порядку та межах чинного законодавства. У межах розгляду заяви приватного виконавця права стягувача чи приватного виконавця порушені не були. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 326 ГПК України).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, визначений у статті 336 ГПК України.
Як встановлено ч. 1 ст. 336 ГПК України, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.
Наразі існує послідовна та стала судова практика щодо застосування положень статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 336 Господарського процесуального кодексу України, підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17, та постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18, від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19, від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21.
Предметом дослідження під час розгляду заяви відповідно до статті 336 ГПК України має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду або факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які просять звернути стягнення (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21).
Вирішуючи питання про звернення стягнення на кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, суд повинен з`ясувати факт беззаперечності такої заборгованості станом на дату звернення із відповідною заявою в порядку ст. 336 ГПК України, а саме чи не виконано відповідне судове рішення в порядку Закону України "Про виконавче провадження", з метою недопущення подвійного стягнення суми боргу.
Аналогічна правова позиція щодо предмета дослідження у даній категорії справ висловлена у постановах Верховного Суду у справі № 925/1048/17 від 23.07.2018, у справі № 912/2199/17 від 10.07.2019, у справі № 927/313/18 від 01.08.2019, № 904/11045/15 від 03.11.2022.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно з ч. ч. 8, 9 ст. 336 ГПК України, у разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.
Особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. у справі № 910/7023/19).
Отже викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. З урахуванням розглядуваних відносин, інші аргументи сторін по справі стосуються викладених та проаналізованих у рішенні обставин та доводів сторін, розширюють та доповнюють їх, не змінюючи сутність правовідносин та їх оцінку, надану судом, і, відповідно, не потребують окремої оцінки.
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК та ст. 276 України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 08.05.2026

Головуючий суддя О.М. Крижний 

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич