ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4135/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Андрусенко О.О., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про стягнення коштів, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної податкової служби України (далі – ДПС України) про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №140/7973/22 про поновлення на роботі за період з 20.06.2023 по день прийняття рішення у даній справі в розмірі 2079,79 грн за кожен робочий день затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з відрахуванням обов`язкових податкових платежів та нарахування до спеціальних фондів відповідно до чинного законодавства.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №140/7973/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ ДПС України від 10.11.2022 №1706-о про звільнення позивача, поновлено її на посаді начальника ГУ ДПС у Волинській області з 02.02.2022 та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 339005,77 грн. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023 зазначене рішення скасовано та у задоволенні позову відмовлено. В подальшому, постановою Верховного Суду від 01.07.2025 у справі №140/7973/22 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 залишено в силі. 
Враховуючи, що ДПС України безпідставно ухиляється виконувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №140/7973/22 про поновлення позивача на роботі, позивач зазначає, що виникла необхідність звертатись з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20.06.2023 по день вирішення даної справи.
З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_1 не перебувала в трудових відносинах з апаратом ДПС; нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 здійснювались саме ГУ ДПС у Волинській області; ДПС України не здійснює ведення обліку робочого часу та нарахування заробітної плати працівникам територіальних органів. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.
Ухвалою суду від 12.05.2026 позовну заяву на підставі частини тринадцятої статті 171 КАС України було залишено без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду документу про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 15.05.2026 продовжено розгляд справи.
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №140/7973/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, позовну заяву задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови ДПС України від 10.11.2022 №1706-о, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника ГУ ДПС у Волинській області; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ ДПС у Волинській області з 02.02.2022; стягнуто з ГУ ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 339005,77 грн (триста тридцять дев`ять тисяч п`ять гривень 77 копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023 апеляційні скарги ГУ ДПС у Волинській області та ДПС України задоволено; рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі № 140/7973/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.07.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.08.2023 і залишено в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023.
Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду в частині поновлення на посаді, яке залишається і надалі невиконаним ДПС України.
Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Зазначеній нормі відповідають положення частини другої статті 14 КАС України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами частини п`ятої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.
Добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.
Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.
У постанові від 21.10.2021 у справі №640/19103/19 Верховний Суд зазначив, що належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, передбачена положеннями статті 236 КЗпП України. Так у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
З наведеного слідує, що затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі прирівнюється до вимушеного прогулу. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 у справі №813/1271/18 виснував, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Згідно із усталеною судовою практикою Верховного Суду для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період (постанови Верховного Суду від 24.09.2021 у справі №640/775/19, від 11.11.2021 у справі №260/4470/20 та ін.).
Матеріали справи не містять доказів виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №140/7973/22 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ ДПС у Волинській області з 02.02.2022.
При цьому відсутність кінцевої дати періоду, упродовж якого відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо виконання судового рішення про поновлення особи на публічній службі, не є підставою для уникнення відповідальності та відмови у задоволенні вимоги про стягнення відповідної компенсації.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.10.2022 у справі №280/5734/21.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2022 у справі №140/8120/21 про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення на користь останнього середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Відповідно до рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №140/7973/22 середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 2079,79 грн. Ця обставина є встановленою й за приписами частини четвертої статті 78 КАС України не потребує доказування при розгляді цієї справи.
Отже, наявні підстави для задоволення позову шляхом стягнення з ДПС України на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 20.06.2023 по 31.05.2026 включно у сумі 1599358,51 грн. (769 х 2079,79 грн.) з відрахуванням податків та зборів.
При вирішенні питання належного відповідача у цій справі, який у силу приписів статті 236 КЗпП України має нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, суду необхідно установити: до повноважень якого з відповідачів належить вирішення питання поновлення позивача на посаді та ким у спірних правовідносинах мав бути виданий відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді.
Так, у розумінні статті 236 КЗпП України власником (уповноваженим органом), який має обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ ДПС у Волинській області області є Державна податкова служба України, як її суб`єкт призначення в розумінні Закону України «Про державну службу».
Позивач обіймала посаду начальника ГУ ДПС у Волинській області, яка є посадою номенклатури Державної податкової служби України, що підтверджується Порядком призначення, переведення, покладання виконання обов`язків та звільнення з посад працівників номенклатури Голови ДПС, затвердженого наказом ДПС України від 09.12.2020 № 704 (далі - Порядок № 704).
Отже, роботодавцем і суб`єктом призначення ОСОБА_1 на посаду є саме ДПС України, яка наділена повноваженнями на прийняття рішень під час проходження нею державної служби.
Посада державної служби на яку судовим рішенням поновлена ОСОБА_1 , передбачена штатним розкладом ГУ ДПС у Волинській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, де (в ГУ ДПС) і формується фонд оплати праці на посаді начальника ГУ ДПС у Волинській області. Відповідно, такий наказ ДПС України на поновлення на посаді надсилається для виконання в ГУ ДПС у Волинській області для прийняття наказу про оголошення такого наказу ДПС України.
Таким чином, вищезазначеним порядком ДПС України є суб`єктом призначення Позивачки в силу закону.
Згідно пункту 2 частини другої статті 31 Закону України «Про державну службу» - рішення про призначення на посади державної служби категорії "Б", які здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, приймається керівником державної служби - суб`єктом призначення, визначеним законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» визначено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
Відповідно до пункту 17 частини четвертої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади за погодженням з міністром, звільняє з посад заступників керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.
Головне управління ДПС у Волинській області є територіальним органом відокремленим підрозділом ДПС України як центрального органу виконавчої влади, в якому посада керівника ГУ ДПС є штатною посадою, таким чином, орган який видає наказ про призначення на посаду, не збігається з органом (територіальним органом) в якому він проходить державну службу, в якому така посада визначена штатним розкладом і де такий державний службовець отримує заробітну плату.
Відповідно до підпунктів 12, 16 Пункту 11 Положення про Державну податкову службу України, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 Голова ДПС затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату ДПС, призначає на посаду та звільняє з посади, в тому числі покладає виконання обов`язків за вакантними посадами, за погодженням з Міністром фінансів керівників самостійних структурних підрозділів та їх заступників; - призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів ДПС, у тому числі у разі покладення виконання обов`язків за вакантними посадами.
На підставі зазначеного, належним відповідачем у цій справі є саме Державна податкова служба України як уповноважений орган, котрий має виплатити середній заробіток у разі затримки ним виконання судового рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника та з урахуванням того факту, що позивач була звільнена з посади саме наказом ДПС України.
Вищеозначене повністю узгоджується з позицією Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної у Постанові від 06.07.2023 по справі № 1.380.2019.002126 (адміністративне провадження № К/990/30326/22, К/990/14378/23), яке є релевантним в частині визначення належного відповідача в особі суб`єкту призначення такого державного службовця в порядку статті 31 Закону України «Про державну службу».
За таких обставин, наявні підстави для застосування положень статті 236 КЗпП України саме до ДПС України, якою не виконано покладений на неї законодавством обов`язок щодо негайного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №140/7973/22 про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а тому відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Аналогічний правовий підхід застосований Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 у справі №460/4900/21, у постанові 18.12.2023 у справі №640/27278/21.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі/посаді, є видання ДПС України відповідного розпорядчого акту, що дає можливість позивачу приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
У свою чергу, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач на вказаній посаді не поновлений, що свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та тягне за собою відповідальність ДПС України на підставі статті 236 КЗпП України у розмірі середнього заробітку позивача за весь час затримки виконання рішення суду.
Відтак, саме ДПС України є тим уповноваженим органом, який у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення.
Приписи статті 236 КЗпП України не зобов`язують особу, щодо якої не виконується судове рішення про поновлення, чекати фактичного поновлення, а передбачає компенсацію (грошове вираження у вигляді санкції за невиконання рішення про поновлення на посаді) з моменту виникнення на те підстав, до обраної самою особою дати.
Відповідно, саме з ДПС України підлягає до стягнення заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 20.06.2023 по 31.05.2026.
Також Верховний Суд у згаданій постанові від 06.07.2023 у справі 1.380.2019.002126 вказав про правомірність висновків судів попередніх інстанцій стосовно того, що належним відповідачем у цій справі є КМ України, оскільки відповідальним за затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі є КМ України як суб`єкт призначення. Також Верховний Суд також погодився з висновками судів про те, що саме КМ України є уповноваженим органом, котрий виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 20.06.2023 по 31.05.2026 включно у сумі 1599358,51 грн. (один мільйон п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч триста п`ятдесят вісім грн. 51 коп.) з відрахуванням податків та зборів.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (тисячу триста тридцять одну грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 
Відповідач: Державна податкова служба України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, код ЄДРПОУ 43005393).

Суддя О. О. Андрусенко