ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

07 липня 2026 року	Справа №160/27523/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 190 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення суму додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яку позивач отримував під час проходження військової служби і яка, на його думку, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення. Позивач також зазначає, що про порушення свого права дізнався з отриманої 25.08.2025 відповіді на адвокатський запит, а тому строк звернення до суду ним не пропущено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив, вважаючи його необґрунтованим. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що рішення щодо фактичного фінансування (виділення коштів) на виплату грошового забезпечення приймається розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня, а військова частина як розпорядник коштів третього рівня уповноважена лише планувати та замовляти відповідні кошти, тому вчинення дій щодо фактичного фінансування не належить до її компетенції. По суті спору відповідач зазначив, що згідно з пунктом 6 розділу XXXI Порядку №260 розрахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток здійснюється без урахування винагород, а додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, не має ознак сталих щомісячних виплат, виплачується за виконання бойових (спеціальних) завдань пропорційно часу участі та не виплачується щомісячно, а тому при обчисленні компенсації не враховується; на підтвердження посилається на постанову Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №460/2217/23. Крім того, відповідач зазначив, що позивача звільнено з військової служби 03.02.2025, а позов подано лише 24.09.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду, у зв`язку з чим просив залишити позов без розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 23.09.2016.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2025 №24 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Зазначеним наказом позивачу нараховано грошову компенсацію за: щорічну невикористану основну відпустку у розмірі 30 днів за 2022 рік; щорічну невикористану основну відпустку у розмірі 30 днів за 2023 рік; щорічну невикористану основну відпустку у розмірі 15 днів за 2024 рік; щорічну невикористану основну відпустку у розмірі 3 дні за 2025 рік; щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 112 днів за 2016-2025 роки, а всього — за 190 днів невикористаних відпусток.
21.08.2025 в інтересах позивача до Військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит щодо надання інформації про врахування додаткової грошової винагороди при обчисленні грошової компенсації за невикористані відпустки. 25.08.2025 отримано відповідь Військової частини НОМЕР_1 , згідно з якою додаткова грошова винагорода не враховувалась при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток.
Відповідно до довідок про грошове забезпечення, позивач отримував додаткову грошову винагороду під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 .
Не погоджуючись із невключенням сум додаткової винагороди до складу грошового забезпечення при обчисленні грошової компенсації за невикористані дні відпусток, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади соціального і правового захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі — Закон №2011-XII).
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України; порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України.
Законом України від 28.06.2023 №3161-IX Закон №2011-XII доповнено статтею 9-2, відповідно до якої на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення; виплата грошового забезпечення здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством оборони України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі — Порядок №260).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України постановою від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі — постанова №168) установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, — розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Вирішуючи питання, чи підлягає включенню додаткова винагорода, передбачена постановою №168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, суд враховує правові висновки Верховного Суду.
У постанові від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 Верховний Суд констатував, що, на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу XXXI Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації. Навпаки, за приписами зазначеної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою, а тому при обчисленні розміру таких виплат відповідач зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку військовослужбовець отримував перед звільненням.
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що додаткова винагорода, запроваджена постановою №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення і входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні оплачуваних відпусток, за умови, що така винагорода виплачувалася військовослужбовцю перед звільненням.
Наведені правові висновки послідовно підтримані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 07.11.2024 у справі №240/23909/23, від 20.12.2024 у справі №240/21650/23, від 14.01.2025 у справі №240/31245/23, від 10.04.2025 у справі №420/35446/23, від 10.09.2025 у справі №240/2400/24 та від 30.10.2025 у справі №240/33499/23.
Судом установлено, що відповідно до довідок про грошове забезпечення додаткова грошова винагорода, передбачена постановою №168, виплачувалася позивачу під час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 . За таких обставин зазначена винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір грошової компенсації за невикористані ним дні оплачуваних відпусток.
Отже, невключення відповідачем сум додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, до складу грошового забезпечення при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток є протиправним, а позовні вимоги - обґрунтованими.
Доводи відповідача про те, що рішення щодо фактичного фінансування виплати грошового забезпечення належать до компетенції розпорядників бюджетних коштів вищого рівня, а тому вчинення відповідних дій не належить до компетенції військової частини, суд відхиляє. Обчислення та виплата грошової компенсації за невикористані відпустки при звільненні військовослужбовця здійснюються військовою частиною за місцем проходження ним служби, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2025 №24, яким таку компенсацію нараховано. Питання джерела фінансування відповідних виплат не звільняє відповідача від обов`язку правильно обчислити розмір грошової компенсації та здійснити її перерахунок і виплату відповідно до вимог законодавства.
Доводи відповідача про те, що грошова компенсація за невикористані відпустки обчислюється без урахування винагород, а додаткова винагорода за постановою №168 належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, не має сталого щомісячного характеру і тому не враховується, суд відхиляє з огляду на таке. Верховний Суд послідовно розмежовує складові грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні різних виплат: якщо для обчислення грошової допомоги для оздоровлення відповідні норми прямо виключають винагороди, то пункт 6 розділу XXXI Порядку №260, який регулює обчислення грошової компенсації за невикористані відпустки, такого застереження не містить. Та обставина, що виплата додаткової винагороди обмежена періодом дії воєнного стану, не змінює її кваліфікації як щомісячного додаткового виду грошового забезпечення за умови її фактичної щомісячної виплати військовослужбовцю, що у цій справі підтверджується довідками про грошове забезпечення.
Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 24.04.2025 у справі №460/2217/23 суд оцінює критично, оскільки висновки, на які посилається відповідач, стосуються обчислення інших виплат (грошової допомоги для оздоровлення та одноразових видів грошового забезпечення), для яких урахування винагород прямо виключено, і не спростовують наведених вище висновків Верховного Суду щодо порядку обчислення саме грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає таке.
Спір у цій справі пов`язаний з виплатою військовослужбовцю сум, що належать йому при звільненні, а тому строк звернення до суду визначається за правилами частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), які мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 цього Кодексу).
Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, ухваленій Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, зазначив, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Наказ про звільнення (виключення зі списків особового складу) від 03.02.2025 №24 не містить відомостей щодо кожного окремого виду виплат та складових грошового забезпечення, з якого обчислено грошову компенсацію, а тому не може вважатися письмовим повідомленням про суми, нараховані і виплачені позивачу при звільненні, у розумінні частини 2 статті 233 та статті 116 КЗпП України. Достовірну та документально підтверджену інформацію про те, що додаткова винагорода за постановою №168 не була врахована при обчисленні грошової компенсації, позивач одержав лише 25.08.2025 - з відповіді Військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит.
За таких обставин перебіг тримісячного строку звернення до суду розпочався 25.08.2025 і на дату подання позову (24.09.2025) не сплинув. Отже, позов подано в межах установленого строку, підстав для залишення його без розгляду немає, а відповідні доводи відповідача суд відхиляє.
Позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 (як позивач у справі, пов`язаній з оплатою праці) та пункту 13 частини 1 статті 5 (як учасник бойових дій - у справі, пов`язаній з порушенням його прав) Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір ним не сплачувався, а питання про його розподіл судом не вирішується.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень правомірності своєї бездіяльності щодо невключення сум додаткової винагороди до складу грошового забезпечення при обчисленні грошової компенсації за невикористані відпустки не довів.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись статтями 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 190 днів, обчисливши її суму виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова