ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/4241/25 пров. № А/857/37035/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Мандзія О.П., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року (головуючий суддя: Могила А.Б., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 16.06.2025, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у належному розмірі індексації грошового забезпечення, за весь час затримки виплати з 01.12.2015 по день її фактичної виплати – 14.05.2025;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у належному розмірі індексації грошового забезпечення, за весь час затримки виплати з 01.12.2015 по день її фактичної виплати – 14.05.2025.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року по справі № 300/3267/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 25.08.2021, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року відповідно, як місяців для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення (базових місяців), згідно з вимогами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 та з урахуванням висновків суду і виплачених сум. Відповідачем на виконання вказаного судового рішення здійснено виплату індексацій грошового забезпечення, зокрема 14.05.2025 в сумі 79443,95 грн. Однак, військова частину НОМЕР_1 , в порушення вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплатила компенсацію втрати частини доходу, внаслідок порушення строків виплати частини донарахованої індексації грошового забезпечення, яка була нарахована йому на виконання вказаного судового рішення. Згідно зі ст. 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян. Отже, слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки її виплати з 01.12.2015 по день її виплати 14.05.2025.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, за періоди з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 25.08.2021, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 25.08.2021, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати індексації 14.05.2025, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що підставою для здійснення компенсації втрати частини доходів є дотримання таких умов: наявність доходу; порушення встановлених строків його виплати (як з вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходу один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Вказав, що право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення. Вважав, що порушення з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача відсутні.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.08.2021 № 190 ОСОБА_1 з 25.08.2021 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 6 на звороті).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року по справі № 300/3267/23 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 25.08.2021, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року відповідно, як місяців для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення (базових місяців), згідно з вимогами Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 та з урахуванням висновків суду і виплачених сум. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по день її фактичної виплати, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року по справі № 300/3267/23 скасовано у частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 та ухвалено в цій частині нове, яким в задоволенні такої позовної вимоги відмовлено.
Відповідачем, 14.05.2025 проведено позивачу виплату згідно з вказаними судовими рішеннями по справі № 300/3267/23 у сумі 79443,95 грн, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 9).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено суми індексації грошового забезпечення нараховані на виконання судових рішень по справі № 300/3267/23, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку КМУ № 159.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що правові відносини, пов`язані з компенсацією громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, регулюються Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі — Закон № 2050-III).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі — компенсація) здійснюється у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Частиною другою статті 2 Закону № 2050-III (у редакції, чинній до 26.02.2021) визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України та які не мають разового характеру, зокрема: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітну плату (грошове забезпечення) та інші.
З 26.02.2021 набрав чинності Закон України від 04.02.2021 № 1214-IX «Про внесення змін до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», яким частину другу статті 2 Закону № 2050-III доповнено абзацом шостим, відповідно до якого до таких доходів віднесено також суму індексації грошових доходів громадян.
Таким чином, станом на момент нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення, норми Закону № 2050-III прямо відносили суму індексації грошових доходів громадян до доходів, за затримку виплати яких підлягає нарахуванню відповідна компенсація.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що визначальною умовою для виплати компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III, є факт порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати таких доходів підлягає нарахуванню незалежно від порядку та підстав їх нарахування — чи здійснено таке нарахування підприємством, установою чи організацією добровільно, чи на виконання судового рішення.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу, при цьому індекс інфляції місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться.
Із системного аналізу наведених норм убачається, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності та господарювання і застосовується у всіх випадках порушення встановлених строків виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зазначені положення охоплюють усі доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України та які не мають разового характеру, зокрема пенсії, соціальні виплати, стипендії та заробітну плату.
Водночас, відповідно до статті 4 Закону № 2050-III, виплата громадянам суми компенсації здійснюється у тому ж місяці, у якому проводиться виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації положень Закону № 2050-III постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі — Порядок КМУ № 159).
Пункти 1, 2 Порядку КМУ № 159 відтворюють положення Закону № 2050-III та водночас конкретизують підстави і механізм здійснення відповідних компенсаційних виплат.
Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку КМУ № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) та приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є одночасне дотримання таких умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; відсутність разового характеру відповідних доходів.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаційний характер та спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня особи і збереження її купівельної спроможності в умовах інфляційних процесів і зростання споживчих цін на товари та послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 № 21-2003а16, а також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17 та від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19.
При цьому суд зазначає, що використане у статті 3 Закону № 2050-III формулювання про те, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, свідчить про наявність обов`язкової складової для її обчислення — невиплаченого грошового доходу, який може бути як безпосередньо нарахований, так і таким, що підлягає нарахуванню, зокрема на підставі судового рішення.
З огляду на зміст і правову природу спірних правовідносин у розумінні положень статей 1– 3 Закону № 2050-III, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виникає у особи незалежно від того, чи були відповідні суми попередньо нараховані, але не виплачені.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17, від 29.10.2020 у справі № 280/729/19 та від 29.04.2021 у справі № 240/6583/20.
Таким чином, у разі бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику належного грошового забезпечення така особа не позбавляється права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому донарахування належних сум компенсації має здійснюватися за весь період прострочення до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої допущено порушення строків виплати.
Як установлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року у справі № 300/3267/23 відповідачем здійснено нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 25.08.2021 у загальному розмірі 79 443,95 грн, виплату якої проведено 14.05.2025.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем несвоєчасно, з порушенням установлених строків, здійснено виплату належних позивачу сум індексації грошового забезпечення, при цьому затримка такої виплати перевищує один календарний місяць.
Правові висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постановах Верховного Суду від 19.05.2022 у справі № 200/3859/21 та від 24.01.2023 у справі № 200/10176/19-а, відповідно до яких основними умовами для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та факт їх подальшої виплати. При цьому компенсація підлягає виплаті одночасно з виплатою основної суми доходу.
Отже, обов`язок щодо виплати компенсації виникає у разі порушення строків виплати доходів та здійснення виплати таких нарахованих доходів, а компенсаційні суми підлягають обчисленню лише у випадку затримки на один і більше календарних місяців виплати вже нарахованих доходів у розумінні Закону № 2050-III.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань як підстави для невиплати компенсації втрати частини доходів, з огляду на таке.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право мирно володіти своїм майном, а позбавлення такого майна допускається лише в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Реалізація особою права на отримання грошових коштів, яке ґрунтується на чинних нормах національного законодавства, не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань, а їх відсутність не є підставою для обмеження чи порушення прав громадян.
Аналогічна правова позиція висловлена Європейським судом з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», відповідно до якого органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Зазначений підхід узгоджується також із висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004 та від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, а також із правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у рішеннях від 22 червня 2010 року у справі №21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10 та від 03 грудня 2010 року у справі №21-44а10, у яких неодноразово наголошено, що відсутність або скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення чи невиплати належних особі сум.
З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт несвоєчасної виплати відповідачем сум індексації грошового забезпечення, нарахованих на виконання судового рішення у справі № 300/3267/23, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону № 2050-III та Порядку КМУ № 159.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що задля ефективного відновлення порушеного права позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, за періоди з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 25.08.2021, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 та Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за періоди з 01.12.2015 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 25.08.2021, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати індексації 14.05.2025, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.
Таким чином, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі № 300/4241/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. П. Мандзій 	
 	 	З. М. Матковська