Справа № 331/5633/24
Провадження № 1-кп/331/234/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року м. Запоріжжя
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024082050000358 від 18.02.2024, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області, українки, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованої, одруженої, яка має на утриманні дітей 2010 та 2016 років народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Оріхів Запорізької області, українки, громадянки України, яка має вищу освіту, працевлаштованої на посаді вихователя у ФОП ОСОБА_5 , заміжньої, яка має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимої,
кожної – у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілого 
  
ОСОБА_11 обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом доведеним (щодо обвинуваченої ОСОБА_7 ).
Досудовим розслідуванням встановлено, що 18 лютого 2024 року, приблизно, о 16 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 , здійснювала рух по другорядній дорозі – проїзній частині вул. Шкільної зі сторони просп. Соборного в напрямку вул. Яценка в м. Запоріжжі. При цьому швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 складала від 80 до 100 км/год, що перевищує максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість руху – 50 км/год. В якості пасажира в автомобілі перебувала ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В цей час, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , здійснювала рух по головній дорозі – проїзній частині вул. Шкільної зі сторони вул. Української в напрямку вул. Яценка в м. Запоріжжі. В якості пасажира в автомобілі перебували: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Шкільної та вул. Яценка в м. Запоріжжі, маючи об`єктивну можливість виявити для себе: дорожній знак – 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, конструкцію нерегульованого перехрестя, рух по головній дорозі автомобіля «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , та відповідно, надати перевагу в русі водію ОСОБА_9 , вказаних заходів не прийняла.
Натомість ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п. п. 12.4, 12.9 б), 16.3, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
п. 12.4: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
п. 12.9: водієві забороняється:б) «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»
п. 16.3: у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні — перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»;
п. 16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;
Дорожній знак - 2.1 «Дати дорогу».: «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі»,
продовжила подальший рух, внаслідок чого виїхала на вищевказане перехрестя вул. Шкільної та вул. Яценка в м. Запоріжжі, де допустила зіткнення передніх частин автомобілів «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 , та «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді:
«Закрита черепно-лицьова травма: перелом правої скроневої кістки (перелом виличного відростку правої стегнової кістки, лінія перелому продовжується до переднього краю соскоподібної частини скроневої кістки і порушує цілісність декількох комірок соскоподібних комірок, без зміщення кісткових фрагментів), переломи латеральної та нижньої стінок правої очниці, переломи передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, перелом стінок комірчастого лабіринту праворуч, перелом правої виличної кітки, правобічний пневмофтальм (скупчення повітря в параорбітальній клітковині), гемосинус (скупчення крові в гайморових пазухах), емфізема та набряк м`яких тканин правої половини обличчя, синець з ранами в правій очноямковій ділянці, крововилив на білковій оболонці правого ока у гр. ОСОБА_11 у сукупності кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Синці в ділянках лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя на межі з променево-зап`ястковим суглобом, бокової поверхні тулубу ліворуч, обох гомілок, садна в ділянці правої гомілки у гр. ОСОБА_11 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження».
Пасажирка автомобілю «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала легке тілесне ушкодження та легке тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

ІІ. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом недоведеним (щодо обвинуваченої ОСОБА_9 ).
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувалася в тому, що 18 лютого 2024 року, приблизно, о 16 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «HYUNDAII30», р.н. НОМЕР_1 , здійснювала рух по другорядній дорозі – проїзній частині вул. Шкільної зі сторони просп. Соборного в напрямку вул. Яценка в м. Запоріжжі. При цьому швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 складала від 80 до 100 км/год, що перевищує максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість руху – 50 км/год. В якості пасажира в автомобілі перебувала ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В цей час, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , здійснювала рух по головній дорозі – проїзній частині вул. Шкільної зі сторони вул. Української в напрямку вул. Яценка в м. Запоріжжі. В якості пасажира в автомобілі перебували: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, водій ОСОБА_7 , наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Шкільної та вул. Яценка в м. Запоріжжі, маючи об`єктивну можливість виявити для себе: дорожній знак – 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, конструкцію нерегульованого перехрестя, рух по головній дорозі автомобіля «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , та відповідно, надати перевагу в русі водію ОСОБА_9 , вказаних заходів не прийняла.
У свою чергу, водій автомобіля «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , яка, рухаючись по головній дорозі, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , що не надаючи їй перевагу в русі виїжджає на перехрестя, не зменшила швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, продовжила свій рух, що не відповідало вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді:
«Закрита черепно-лицьова травма: перелом правої скроневої кістки (перелом виличного відростку правої стегнової кістки, лінія перелому продовжується до переднього краю соскоподібної частини скроневої кістки і порушує цілісність декількох комірок соскоподібних комірок, без зміщення кісткових фрагментів), переломи латеральної та нижньої стінок правої очниці, переломи передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, перелом стінок комірчастого лабіринту праворуч, перелом правої виличної кітки, правобічний пневмофтальм (скупчення повітря в параорбітальній клітковині), гемосинус (скупчення крові в гайморових пазухах), емфізема та набряк м`яких тканин правої половини обличчя, синець з ранами в правій очноямковій ділянці, крововилив на білковій оболонці правого ока у гр. ОСОБА_11 у сукупності кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Синці в ділянках лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя на межі з променево-зап`ястковим суглобом, бокової поверхні тулубу ліворуч, обох гомілок, садна в ділянці правої гомілки у гр. ОСОБА_11 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження».
Пасажирка автомобілю «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала легке тілесне ушкодження та легке тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого нею автомобіля.

ІІІ. Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор у судових дебатах просив визнати обох обвинувачених винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначив, що механізм дорожньо-транспортної пригоди та дії обох водіїв об`єктивно встановлені сукупністю письмових доказів, у тому числі висновками судових інженерно-транспортних експертиз № СЕ-19/108-24/5562-ІТ від 05.04.2024 та № СЕ-19/108-24/12666-ІТ від 10.09.2024.
Стосовно ОСОБА_9 наполягав, що вона, маючи перевагу в русі, водночас об`єктивно могла виявити автомобіль під керуванням ОСОБА_7 та, відповідно до п. 12.3 ПДР, була зобов`язана вжити заходів до зупинкиз моменту коли автомобіль під керуванням ОСОБА_7 наблизився на відстань гальмівного шляху до межі проїзної частини вул. Шкільна, чого не зробила, а тому за висновками експертиз мала технічну можливість уникнути зіткнення. Вважав надані стороною обвинувачення докази належними, допустимими та у своєму взаємозв`язку достатніми для визнання обох обвинувачених винуватими. Призначаючи покарання ОСОБА_7 , просив урахувати щире каяття; покарання просив призначити в межах санкції статті.
ІV. Позиція сторони захисту.
4.1. Обвинувачена ОСОБА_7 фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті стосовно неї, по суті не оспорювала, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала, у скоєному щиро розкаялася. В судовому засідання пояснила, що 18.02.2024 о 16.10 керувала автомобілем «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 , рухалась по другорядній дорозі зі сторони просп. Соборного в напрямку вул. Яценка в м. Запоріжжі зі швидкістю 50км/год. При в`їзді на перехрестя прискорилась намагаючись повернути ліворуч та перетнути перехрестя перед транспортними засобами, які наближалися. Швидкість свого руху на перехресті вказати не може, бо на спідометр не дивилася. Автомобіль ВАЗ під керуванням ОСОБА_9 не бачила. Знак 2.1 «Дати дорогу» не бачила, але знала, що знаходиться на другорядній дорозі. 
Цивільний позов визнала частково. Під час розгляду кримінального провадження частково відшкодувала потерпілому моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у сумі 45 000 грн. 
У судових дебатах обвинувачена ОСОБА_7 зазначила, що провину визнає, просить не призначати покарання, пов`язане із реальним позбавлення волі та просила не позбавляти її права керування транспортними засобами, у зв`язку із складною без пековою ситуацією. 

4.2. Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_8 у судових дебатах вказав, що дослідженими під час розгляду кримінального провадження доказами підтверджено обопільна винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину. Просив визнати обох винуватими, призначаючи покарання врахувати спільну провину та призначити обом обвинуваченим покарання із застосуванням ст. 75КК України та без застосування додаткового покарання, у зв`язку із тим, що обидві жінки є внутрішньо переміщеними особами та мають малолітніх дітей. 

4.3. Обвинувачена ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала. Пояснила, що 18.02.2024 о 16.10 керувала автомобілем «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , рухалася по вул. Шкільна в бік вул. Козача, тобто по головній дорозі зі швидкістю 40-50 км/год. Була уважною, слідкувала за дорожньою обстановкою, користувалася перевагою в русі та правомірно розраховувала на те, що інші учасники дорожнього руху, у тому числі водій автомобіля, що наближався по другорядній дорозі, виконають вимоги Правил і нададуть їй перевагу. Рухалась в лівій смузі бо готувалась до повороту ліворуч, побачила автомобіль «HYUNDAI I30» в безпосередній близкості, коли він в`їхав на перехрестя. Вважає, що він рухався зі швидкістю близько 100 км/год. Зіткнення стало для неї раптовим і об`єктивно неминучим. Навчалася в автошколі, але методику визначення моменту виникнення небезпеки їй не викладали, у вільному доступі вона відсутня. Намагалась, але не змогла уникнути зіткнення. Внаслідок ДТП її чоловік, який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тяжкі тілесні ушкодження.

4.4. Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 – адвокат ОСОБА_10 – у судовому засіданні заявив клопотання про визнання висновків експертів № СЕ-19/108-24/5562-ІТ від 05.04.2024 та № СЕ-19/108-24/12666-ІТ від 10.09.2024 в частині обґрунтування порушення ОСОБА_9 п. 12.3 ПДР недопустимими доказами та виключення їх із доказової бази обвинувачення. На обґрунтування клопотання навів три самостійні та водночас взаємопов`язані підстави: (1) конституційну – зміст п. 12.3 ПДР наповнюється через джерела (Методика 10.1.19, методична література), не доведені до відома учасників дорожнього руху у встановленому порядку, що порушує ст.ст. 6, 57 Конституції України та ст. 3 КК України; (2) методичну – висновки побудовані з використанням літератури, виключеної з чинного Переліку науково-технічної і довідкової літератури (наказ Міністерства юстиції України № 1467/5 від 08.05.2018); (3) методологічну – помилкове визначення моменту виникнення небезпеки для руху через гальмівний шлях іншого транспортного засобу. 
В судових дебатах захисник просив виправдати ОСОБА_9 у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

V. Позиція потерпілого
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 18.02.2024 о 16.10 знаходився на передньому пасажирському сидінні в автомобілі «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , яким керувала його дружина ОСОБА_9 . Вони рухалися по вул. Шкільна в бік вул. Козача, тобто по головній дорозі зі швидкістю 50 км/год в лівій смузі бо мали намір повернути ліворуч, на вул. Козача. Спочатку почув, а потім побачив автомобіль «HYUNDAI I30» в безпосередній близкості, коли той в`їхав на перехрестя зі швидкістю близько 80-100 км/год. Під час зіткнення втратив свідомість. Вважає, що його дружина діяла правомірно та не мала можливості уникнути зіткнення. Внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, проходив стаціонарне лікування, підтримав заявлений ним позов, просив задовольнити його в повному обсязі.
У судових дебатах потерпілий просив виправдати ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, цивільний позов просив задовольнити у повному обсязі.

VІ. Докази, досліджені судом.
6.1. Судом досліджені документи щодо реєстрації кримінального провадження, постанови про визначення групи слідчих, групи прокурорів, визначення органу досудового розслідування. Учасники кримінального проваджень зауважень та клопотань щодо визнання недопустимим доказів у зв`язку із порушенням визначення слідчих та прокурорів, органу досудового розслідування, проведення слідчих дій неналежними особами не заявляли.
6.2. У судовому засіданні за участю сторін досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення:
Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею, в яких зафіксовані пошкодження автомобілів та їх розташування на місці ДТП, а також наявність дорожніх знаків 2.1 «Дати дорогу» за напрямком руху автомобіля «HYUNDAI I30» та 2.3 «Головна дорога» за напрямком руху автомобіля «ВАЗ-2108».
Протокол слідчого експерименту від 13.03.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_11 зі схемою та фототаблицею, в якому зафіксовані його покази на місці події та встановлено місце зіткнення з його слів.
Протокол слідчого експерименту від 13.03.2024 року за участю свідка ОСОБА_13 зі схемою та фототаблицею, в якому зафіксовані її покази на місці події та встановлено місце зіткнення з її слів.
Протокол слідчого експерименту від 13.03.2024 року за участю свідка ОСОБА_12 зі схемою та фототаблицею, в якому зафіксовані її покази на місці події та встановлено місце зіткнення з її слів
Протокол додаткового огляду місця події від 13.03.2024 року за участю ОСОБА_7 зі схемою та фототаблицею, в якому зафіксовані її покази на місці події та встановлено місце зіткнення з її слів.
Протокол додаткового огляду місця події від 13.03.2024 року за участю ОСОБА_9 зі схемою та фототаблицею, в якому зафіксовані її покази на місці події та встановлено місце зіткнення з її слів.
Захисником ОСОБА_10 в судовому засіданні звернуто увагу суду на те, що вищевказаних письмових доказах відстань яку подолав автомобіль «HYUNDAI I30» до місця зіткнення на фотознімках не відповідає його прямолінійній траєкторії руху з боку пр. Соборного.
Протокол додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.05.2024, яким зафіксовано геометричні параметри перехрестя вул. Шкільної та вул. Яценка (зокрема: відстань від місця зіткнення до лівого краю проїзної частини за напрямком руху ОСОБА_9 – 10,9 м, ширина проїзної частини в цьому місці – 20,4 м).
Протокол додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.06.2024, яким зафіксовано обопільна видимість автомобілів «HYUNDAI I30» та «ВАЗ-2108» в момент виникнення небезпеки (зокрема: відстань від автомобіля «HYUNDAI I30» до лівого краю проїзної частини за напрямком руху ОСОБА_9 – 102,3 м, відстань від автомобіля «ВАЗ» до місця зіткнення – 39,7 м).
Також досліджено висновки судових експертиз:
Судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № СЕ-19/108-24/3522-ІТ від 11.03.2024, відповідно до якого на момент експертного дослідження гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 знаходились у працездатному стані.
Судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № СЕ-19/108-24/3524-ІТ від 20.03.2024, відповідно до якого на момент експертного дослідження гальмова система «ВАЗ-2108», р.н. НОМЕР_2 знаходилась у працездатному стані. Відмова в ходовій частині та рульовому керуванні виникли в момент ДТП.
Судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю «Транспортно-трасологічні дослідження» № СЕ-19/108-24/3525-ІТ від 22.03.2024, відповідно до якої в момент первинного контакту автомобіль «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 контактував своєю передньою, переважно лівою частиною, з передньою, переважно правою частиною автомобіля «ВАЗ-2108», р.н. НОМЕР_2 під кутом більше 90о, але менше 180о стосовно повздовжньої осі автомобіля «ВАЗ-2108». Визначити місце зіткнення у вигляді геометричної точки не є можливим, а також не є можливим визначити швидкості руху автомобілів та кут, під яким розташовувались повздовжні осі автомобілів в момент зіткнення,
Судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-24/5562-ІТ від 05.04.2024, відповідно до висновків якої в діях водія ОСОБА_7 є невідповідності вимогам п.п. 12.4, 12.9б, 16.3, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР, при цьому невідповідності вимогам п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР знаходяться в причинному зв`язку з подією даної ДТП, а в діях водія ОСОБА_9 є невідповідність до вимог п. 12.3 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП. Водій ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого нею автомобіля з зупинкою до місця зіткнення, а технічна можливість водія ОСОБА_7 уникнути ДТП залежала від виконання нею вимог п. 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР.
Судової комплексної комісійної інженерно-транспортної експертизи за спеціальностями «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» та «Транспортно-трасологічні дослідження» № СЕ-19/108-24/12666-ІТ від 10.09.2024.З урахуванням вихідних даних, зазначених у постанові водій ОСОБА_9 мала можливість виявити автомобіль «HYUNDAI I30», під керуванням ОСОБА_7 , знаходячись на відстані 162,9…164,3 м від нього.З урахуванням пошкоджень зіткнення транспортних засобів характеризується як перехресне, зустрічне, косе, блокуюче, ексцентричне переднє для автомобіля «HYUNDAI I30» та переднє кутове праве для автомобіля «ВАЗ 2108».Оскільки водій ОСОБА_7 рухалась по другорядній дорозі, позначеною дорожнім знаком 2.1 «Дати дорогу», то їй ніхто не створює небезпеку для руху, а навпаки вона своїми діями створює небезпеку для руху водію ОСОБА_14 , яка рухалась по головній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога».В свою чергу водію ОСОБА_14 небезпека виникає у момент, коли автомобіль «HYUNDAI I30» знаходиться на відстані шляху гальмування до ближнього краю проїзної частини головної дороги, за напрямком руху автомобіля «HYUNDAI I30», та водій ОСОБА_14 мала можливість її виявити, оскільки встановлена експериментальним шляхом обопільна видимість транспортних засобів для їх водіїв перевищує відстань, на якій для водія ОСОБА_14 виникає небезпека для руху.У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого нею автомобіля з зупинкою до місця зіткнення та повинна була діяти у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинна була діяти у відповідності до вимог п.п.12.4, 12.9.б, 16.3, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР та мала технічну можливість уникнути ДТП шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого нею автомобіля з зупинкою до місця зіткнення.Технічна можливість водія ОСОБА_7 уникнути зіткнення залежала від виконання нею вимог п.16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР.В діях водія ОСОБА_9 є невідповідність до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.У даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_7 є невідповідності до вимог пп.12.4, 12.9б, 16.3, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР, при цьому невідповідності до вимог п.16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР знаходяться в причинному зв`язку з подією даної ДТП.Зазначено, у наданих на дослідження даних в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.02.2024 та схемі до нього, а також згідно наданих на дослідження вихідних даних, зазначених у постанові про призначення даної судової експертизи, зазначено, що будь-яка читаєма розмітка на перехресті відсутня, тому заданий представником водія ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 момент небезпеки – «Небезпека для руху водію ОСОБА_9 виникає в той момент, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_7 всупереч ПДР України в`їжджає на острівець безпеки і перетинає перехрестя прямо» є невірним, оскільки на момент огляду місця пригоди горизонтальна дорожня розмітка була відсутня.
Судово-медичної експертизи№343п від 01.04.2024 щодо характеру та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , відповідно до висновку якого йому заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-лицьова травма: перелом правої скроневої кістки (перелом виличного відростку правої стегнової кістки, лінія перелому продовжується до переднього краю соскоподібної частини скроневої кістки і порушує цілісність декількох комірок соскоподібних комірок, без зміщення кісткових фрагментів), переломи латеральної та нижньої стінок правої очниці, переломи передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, перелом стінок комірчастого лабіринту праворуч, перелом правої виличної кітки, правобічний пневмофтальм (скупчення повітря в параорбітальній клітковині), гемосинус (скупчення крові в гайморових пазухах), емфізема та набряк м`яких тканин правої половини обличчя, синець з ранами в правій очноямковій ділянці, крововилив на білковій оболонці правого ока у гр. ОСОБА_11 у сукупності кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
Синці в ділянках лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя на межі з променево-зап`ястковим суглобом, бокової поверхні тулубу ліворуч, обох гомілок, садна в ділянці правої гомілки у гр. ОСОБА_11 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження».
В обґрунтування клопотання стороною захисту додані схеми організації дорожнього руху, а також скріншот з інтернет сервісу Google-maps на яких зафіксовані геометричні параметри перехрестя, яке має не класичну хрестоподібну форму, а форму у вигляді латинської літеру «Y». На перехресті передбачена можливість для напрямку з боку пр. Соборного здійснювати рух ліворуч (як мала намір рухатися ОСОБА_7 ),а також альтернативний напрямок праворуч в бік вул. Яценка. Організація руху передбачає наявність дорожньої розмітки на перехресті, яка розділяє вказані транспортні потоки. У відповіді Мін`юсту від 24.06.2025 на адвокатський запит зазначено, що повний текст Методики 10.1.19 може бути наданий лише після оплати витрат на друк та копіювання, а такст Методики в реєстрі відсутній. У відповіді від 25.06.2025 року Мін`юстом зазначено, що він не відслідковує наявність Методик у вільному доступі, а оприлюднення методик в Офіційних виданнях не передбачено. У відповіді Мін`юсту від 01.06.2026 року йдеться про те, що примірники рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, а також відомості про її оприлюднення до Міністерства юстиції не надаються.
6.3. У судовому засіданні допитано свідків 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що 18.02.2024 о 16.10 знаходилася на задньому пасажирському сидінні в автомобілі «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 , яким ОСОБА_9 . Вони рухалися по вул. Шкільна в бік вул. Козача, тобто по головній дорозі зі швидкістю 40 км/год в лівій смузі бо мали намір повернути ліворуч, на вул. Козача. Побачила автомобіль «HYUNDAI I30», який в`їхав на перехрестя з другорядної дороги в останню мить перед зіткненням. Внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, була доставлена до лікарні.
Допитана в судовому засіданні сідок ОСОБА_12 пояснила, що 18.02.2024 о 16.10 знаходилася на передньому пасажирському сидінні в автомобілі «HYUNDAI I30» р.н. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_7 . Вони рухалися з боку пр. Собрного в бік вул. Яценка зі швидкістю 70 км/год, чи може навіть більше. На перехресті збиралися повернути ліворуч, коли побачила автомобіль «ВАЗ-2108» крикнула «Альона, гальмуй!», але не знає, чи застосувала ОСОБА_7 гальмування. На якій відстані побачила автомобіль «ВАЗ-2108» пояснити не змогла.
6.4. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердив, що проводив судову інженерно-транспортну експертизу за спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-24/5562-ІТ від 05.04.2024. Момент виникнення небезпеки визначався ним у відповідності до методики 10.1.19 «Методика експертного дослідження моменту виникнення небезпеки для руху при проведенні судово-автотехнічних експертиз» та методичної літератури. Експерту не відомо, чи була опубліковані ці джерела у офіційних виданнях, та чи є вони у вільному доступі. Для розрахунку гальмівного шляху автомобіля необхідно знати його швидкість, завантаження, величину уповільнення та застосувати відповідні формули; здійснити такі розрахунки без обчислювальних засобів неможливо навіть за наявності експертного досвіду.Водій ОСОБА_9 в умовах ДТП користувалася перевагою в русі, та відповідно до п. 1.4 ПДР могла розраховувати на те, що ОСОБА_7 виконає вимоги Правил.
6.5. Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив, що проводив комплексну комісійну судову інженерно-транспортну експертизу за спеціальностями «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» та «Транспортно-трасологічні дослідження» № СЕ-19/108-24/12666-ІТ від 10.09.2024. Момент виникнення небезпеки слідчим у постанові заданий не був, а визначався експертом у відповідності до методики 10.1.19 «Методика експертного дослідження моменту виникнення небезпеки для руху при проведенні судово-автотехнічних експертиз» та методичної літератури. Йому відомо про наявність двох варіантів руху для водія автомобіля «HYUNDAI I30» на перехресті, підтвердив, що виходячи з пошкоджень, автомобілі рухалися в зустрічному напрямку та «HYUNDAI I30» наближався до автомобіля «ВАЗ-2108» з правого боку, проте альтернативні варіанти зіткнення не розглядалися.
VІІ. Мотиви суду.
7.1. Вирішення клопотання захисту про визнання висновків експертів недопустимими доказами.
Захисником обвинуваченої ОСОБА_9 заявлене клопотання про визнання недопустимими доказом висновки експертів №СЕ-19/108-24/5562-ІТ від 05.04.2024 та №СЕ-19/108-24/1266-ІТ від 10.09.2024 у частині обґрунтування порушення ОСОБА_9 , п. 12. 3 Правил дорожнього руху. Клопотання обґрунтоване тим, що визначення моменту визначення небезпеки для руху на підставі методичної літератури фактично підмінює норми права, висновки побудовані із використанням літератури виключеної з чинного Переліку науково технічної та довідкової літератури (наказ Міністерства юстиції України №1467/5 від 08.05.2018/, більш того, помилкове визначення моменту виникнення небезпеки для руху через гальмівний шлях іншого транспортного засобу, що вимагає від водія спеціальних знань і знання параметрів якими водій об`єктивно не міг володіти. 
Прокурор та адвокат ОСОБА_8 проти задоволення клопотання заперечили.
Загальні вимоги до допустимості доказів визначені статтями 86-88 Кримінального процесуального кодексу. У клопотанні не наведено жодних даних про порушення порядку призначення експертиз, відсутність повноважень у експертів, порушення вимог оформлення висновків та будь-яких підстав для визнання доказів недопустимими. 
З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання висновків експертів недопустимим доказами, однак пояснення, викладені захисником у клопотанні будуть враховані судом під час оцінки досліджених доказів. 

7. 2. Щодо обвинувачення ОСОБА_7 .
Досліджені у судовому засіданнідокази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими,достовірними та такими, що кожен окремо та у своїй сукупностіпідтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, про те, що вона рухаючись по другорядній дорозі з перевищенням дозволеної швидкості, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг всупереч вимогам п.п. 12.4, 12.9 «б», 16.3, 16.11 та розділу 33 (дорожній знак 2.1 «Дати дорогу») ПДР не надала перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, виїхала на перехрестя та допустила зіткнення.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, утворюється сукупністю діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечних наслідків (тяжке тілесне ушкодження потерпілого) та причинного зв`язку між ними. Усі ці елементи знайшли підтвердження: саме порушення ОСОБА_7 вимог п. 16.11 та дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження. Суб`єктивна сторона характеризується необережною формою вини. ОСОБА_7 є осудною фізичною особою, яка досягла віку кримінальної відповідальності, а отже, є суб`єктом цього кримінального правопорушення. Вину обвинувачена визнала, фактичних обставин не оспорювала.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
7.3. Щодо обвинувачення ОСОБА_9 .
Суд враховує, що відповідно до п. 16.11 ПДР та дорожнього знака 2.1 саме на водія, який рухається по другорядній дорозі ( ОСОБА_7 ), покладено обов`язок надати перевагу в русі. ОСОБА_9 , рухаючись по головній дорозі, користувалася перевагою та, згідно з п. 1.4 ПДР, мала право розраховувати на виконання іншими учасниками руху вимог Правил. Рух автомобіля «HYUNDAI I30» по другорядній дорозі створював для ОСОБА_9 лише загальну небезпеку; конкретна небезпека, яка зобов`язує водія негайно вживати заходів за п. 12.3 ПДР, виникла лише з моменту, коли остаточно визначився прямолінійний напрямок руху автомобіля «HYUNDAI I30» без ознак надання переваги, тобто на дистанції, що об`єктивно виключала можливість уникнення зіткнення.
На переконання Суду досліджені обставини свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_9 в даному випадку не зобов`язана була виходити з можливості грубого порушення Правил дорожнього руху іншим водієм.Вона не передбачала і не мала можливості передбачити, що коли вона буде здійснювати проїзд перехрестя головною дорогою, автомобіль «HYUNDAI I30» під керуванням ОСОБА_7 не надасть їй перевагу в русі, тим більше, що перехрестя, де сталося ДТП має не класичну геометричну форму, а побудоване у вигляді латинської літери «Y», де головна дорога змінює напрямок руху.Наведений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 2610/12846/2012, згідно з якою водій, який здійснює рух відповідно до встановленого порядку проїзду перехрестя, вправі розраховувати на те, що йому не загрожує небезпека з боку учасників дорожнього руху, зобов`язаних надати йому дорогу, і не може бути визнаний винним у тому, що не переконався у відсутності наміру іншого учасника порушити правила проїзду перехрестя. Хоча ця позиція стосувалася регульованого перехрестя, її засаднича ідея – неприпустимість покладення на водія, який має перевагу в русі, обов`язку передбачати та упереджувати протиправну поведінку іншого учасника ґрунтується на загальній нормі п. 1.4 ПДР і повною мірою може бути застосовна до проїзду нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг.
текст п. 12.3 ПДР не містить визначення моменту виникнення небезпеки для руху, критеріїв його встановлення, формул чи коефіцієнтів. Для цілей кримінального переслідування зміст цього пункту наповнюється через Методику 10.1.19 «Методика експертного дослідження моменту виникнення небезпеки для руху при проведенні судово-автотехнічних експертиз» та методичну літературу, доступ до яких для учасників дорожнього руху фактично закритий, що підтверджено наявними у матеріалах провадження відповідями Міністерства юстиції України. Покладення на ОСОБА_9 обов`язку, зміст якого розкривається виключно через недоступні їй джерела, не узгоджується із конституційним приписом (ст. 57 Конституції України), принципом юридичної визначеності та практикою Європейського суду з прав людини щодо вимог доступності й передбачуваності правової норми (рішення у справах «The Sunday Times v. the United Kingdom», «Kafkaris v. Cyprus»), а також правовими позиціями Верховного Суду.
Суд враховує, що під час призначення експертизи момент виникнення небезпеки для руху слідчим не визначений, унаслідок чого експерт самостійно встановив його як момент, коли автомобіль «HYUNDAI I30» перебував на відстані власного гальмівного шляху до межі проїзної частини. Такий підхід ототожнює загальну небезпеку для руху з конкретною та фактично вимагає від водія, який користується перевагою в русі, у режимі реального часу визначати швидкість, завантаженість, технічний стан гальмівної системи та коефіцієнт зчеплення іншого транспортного засобу й виконувати спеціальні математичні обчислення, що об`єктивно неможливо та що підтвердив у судовому засіданні сам експерт.
Суд відхиляє доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_9 об`єктивно могла виявити автомобіль під керуванням ОСОБА_7 та зобов`язана була вжити заходів до зупинки з моменту наближення останнього на відстань гальмівного шляху до межі її проїзної частини. Сама по собі можливість зорового сприйняття транспортного засобу, що наближається по другорядній дорозі, не тотожна виникненню конкретної небезпеки для руху в розумінні п. 12.3 ПДР. Критерій «об`єктивної спроможності виявити небезпеку» є нормативно-поведінковою, а не технічно-розрахунковою категорією; небезпека має бути очевидною для пересічного водія без застосування спеціальних знань і складних обчислень. Доказів того, що небезпека була для ОСОБА_9 очевидною та що вона мала реальну (а не гіпотетичну) можливість уникнути зіткнення стороною обвинувачення не надано.
Вирішуючи питання щодо достатності доказів, суд керується стандартом доведення поза розумним сумнівом, закріпленим ч. 2 ст. 17 КПК України: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не довела винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність установлених обставин виключає будь-яке інше розумне пояснення події, крім винуватості обвинуваченого; для його дотримання недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.
За викладеного суд доходить висновку, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не знайшло підтвердження дослідженими в судовому засіданні допустимими доказами поза розумним сумнівом, а версія сторони захисту про правомірність її дій не спростована. У діянні ОСОБА_9 не доведено наявності складу кримінального правопорушення, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України є підставою для ухвалення виправдувального вироку.
Більш того, Велика Палата Верховного Суду, правова позиція якої є обов`язковою для вирішення спорів в аналогічних справах, в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 в тотожній справі зазначила наступне.
Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР (Правила дорожнього руху), для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП (дорожньо-транспортної пригоди).
При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.
Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження – частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження – частина 2, загибель кількох осіб – частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).
Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.
Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.
Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.
Велика Палата звернула увагу на те, що склад кримінального правопорушення, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.
Крім того, якщо ДТП виникла за участю декількох водіїв, наявність чи відсутність у їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст.286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
Суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 128/3780/16-к, про те, що юридичний аналіз причинно-наслідкового зв`язку виходить за рамки дослідження технічної причинності між діями учасника дорожнього руху і виникненням ДТП, яку за встановленими методиками досліджують відповідні автотехнічні експерти. Суд, спираючись на висновки експерта, необхідний причинний зв`язок, що існує між поведінкою конкретних осіб та суспільно небезпечними наслідками як ознака об`єктивної сторони кримінального правопорушення, встановлює за кримінально-правовими правилами оцінки. Вирішення питання про те, діяння якого учасника ДТП є головною умовою заподіяння наслідків, належить до компетенції суду, адже за приписами кримінального процесуального закону висновки експертів не є обов`язковими для органу, який здійснює провадження (ч. 10 ст. 101 КПК України) і вони підлягають оцінці у сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами.
Ураховуючи складність визначення універсального алгоритму встановлення причинного зв`язку між порушенням нормативних вимог та настанням шкідливих наслідків, позаяк в кожному конкретному випадку цей зв`язок ускладнюється і зумовлюється значною кількістю різноманітних чинників (зміст, комбінації та послідовність виникнення яких майже завжди є унікальною), оцінці в кримінальному провадженні підлягають найбільш значущі особливості, на які потрібно зважити для встановлення необхідного причинного зв`язку як складової підстави кримінальної відповідальності. Суд з`ясовує характер порушень, які допустив кожен із учасників ДТП, на підставі чого доходить висновку про те, чиї дії є причиною заподіяних наслідків.
Проаналізувавши діяння кожного з обвинувачених крізь призму наведених критеріїв, Суд дійшов висновку, що головною, вирішальною та єдиною причиною зіткнення стали порушення ПДР, допущені водієм ОСОБА_7 . Саме недотримання нею вимог п. 16.11 та дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу» – ненадання переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, які у поєднанні із перевищенням дозволеної швидкості руху (п.п. 12.4, 12.9 «б» ПДР, щосамо собою містило реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків) і з неминучістю спричинило їх у цій дорожньо-транспортній пригоді.
Натомість дії водія ОСОБА_9 у причинному зв`язку з настанням наслідків не перебувають. Інкриміноване їй порушення п. 12.3 ПДР залишилося недоведеним, а інших допустимих доказів вчинення нею порушення Правил, яке перебувало б у причинному зв`язку з пригодою, стороною обвинувачення не надано. Рухаючись по головній дорозі та користуючись перевагою в русі, ОСОБА_9 відповідно до п. 1.4 ПДР правомірно розраховувала на виконання іншими учасниками дорожнього руху покладених на них обов`язків.
Суд відхиляє заперечення сторони обвинувачення про те, що несвоєчасне застосування ОСОБА_9 гальмування могло виступити супутньою причиною (умовою) пригоди. За наведеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину є лише ті порушення ПДР, що є безпосередньою причиною наслідків; порушення, які виконали б щонайбільше функцію умови, що сприяла настанню наслідків, складу кримінального правопорушення не утворюють. До того ж у цьому провадженні навіть такої умови в діях ОСОБА_9 допустимими доказами не встановлено.
З огляду на викладене, ступінь участі (внесок) у спричиненні злочинного наслідку Суд повністю покладає на водія ОСОБА_7 , тоді як у діянні ОСОБА_9 констатує відсутність причинного зв`язку як обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення. У зв`язку із чим, у діях ОСОБА_9 відсутній склад інкримінованого їй злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 286 КК України.

VІІІ. Призначення покарання ОСОБА_7 .
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених санкцією статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є необережним тяжким злочином. Призначаючи покарання, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце реєстрації та проживання, перебуває в шлюбі, має на утриманні дітей 2010 та 2016 років народження.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. З урахуванням сукупності наведених обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання в мінімальних межах санкції – у виді трьох років позбавлення волі.
Враховуючи дані про особу обвинуваченої, її щире каяття, ставлення до вчиненого, наявність дітей на утриманні, а також те, що призначене основне покарання не перевищує п`яти років позбавлення волі, суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування основного покарання та вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк, та покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, віднесено до злочинів проти безпеки руху, кількість порушених пормПДР, які призвели до події ДТП, а тому суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченої пов`язані із порушенням обов`язковість Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди внаслідок чого померла потерпіла. Отже застосування додаткового покарання відповідає характеру кримінального правопорушення, а також потягне за собою обов`язковість, для повторного отримання посвідчення водія, покращення навичок керування транспортним засобом та знання Правил дорожнього руху.

ІХ. Цивільний позов.
У межах кримінального провадження потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 29 331,22 грн витрат на лікування. До участі у вирішенні позову залучені ОСОБА_9 та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Відповідно до ст.ст. 128, 129 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов, який вирішується судом при ухваленні вироку; за наявності підстав суд задовольняє позов повністю або частково. Цивільний позов вирішується за нормами Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини; моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Дослідженими доказами підтверджено, що внаслідок винних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, яке зумовило необхідність стаціонарного й амбулаторного лікування та подальшого спостереження, погіршення зору (посттравматична часткова атрофія зорового нерву правого ока), стійкі больові відчуття, порушення сну та звичного укладу життя. З урахуванням характеру та тяжкості ушкоджень, тривалості й глибини страждань, незворотності частини наслідків, а також засад розумності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути із обвинуваченої ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
Вимога про відшкодування витрат на лікування у розмірі 29 331,22 грн (з яких 16 110,22 грн – придбання лікарських засобів, 13 221,00 грн – консультації спеціалістів та проведення досліджень МРТ і КТ) підтверджена випискою з медичної карти стаціонарного хворого, медичною картою амбулаторного хворого, консультативними висновками спеціалістів та платіжними документами. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за чинним договором № АТ4827827. Відповідно до ст. 1194 ЦК України та ст.ст. 22–24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у межах страхової суми відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю потерпілого, у тому числі обґрунтовані витрати на лікування.
Оскільки обов`язок відшкодувати витрати на лікування потерпілого в силу закону покладено на страховика, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» правомірно залучене до участі у справі як цивільний відповідач, а заявлена до нього вимога підлягає вирішенню по суті. За таких обставин цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Х. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Долюречових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 124, 126 КПК України. Під час досудового розслідування проведено судові експертизи на загальну суму 23 475,68 грн. Витрати на проведення експертиз № СЕ-19/108-24/3522-ІТ від 11.03.2024 (3 029,12 грн), № СЕ-19/108-24/3524-ІТ від 20.03.2024 (3 029,12 грн) та № СЕ-19/108-24/3525-ІТ від 22.03.2024 (3 029,12 грн), № СЕ-19/108-24/5562-ІТ від 05.04.2024 (5 300,96 грн) та № СЕ-19/108-24/12666-ІТ від 10.09.2024 (9 087,36 грн), які покладені в основу обвинувачення ОСОБА_7 і пов`язані з установленням її винуватості, на загальну суму 23 475,68 грн підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_7 .
Запобіжні заходи до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час провадження не застосовувалися, у зв`язку з чим відповідне питання судом не вирішується.
Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2024 року (провадження 1-кс/334/532/24 ЄУН 334/1325/24) та від 20.02.2024 року (провадження 1-кс/334/531/24 ЄУН 334/1325/24) на транспортні засоби «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 та «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_3 підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 86, 87, 100, 124, 128, 129, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1  винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирати.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2  визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати у зв`язку із відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушення у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» задовольнити.
Стягнути із товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (ЄДРПОУ 32382598) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушення у розмірі 29 331 (двадцять дев`ять тисяч триста тридцять одну) грн 22 коп. на відшкодування витрат на лікування..
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 23 475 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн 68 коп.
Речові докази 
-автомобіль «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 , - переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити власниці за належністю.
-автомобіль «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 – переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , залишити власниці за належністю.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2024 року (провадження 1-кс/334/532/24 ЄУН 334/1325/24) на автомобіль «HYUNDAI I30», р.н. НОМЕР_1 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2024 року (провадження 1-кс/334/531/24 ЄУН 334/1325/24) на автомобіль «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_2 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано,набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Олександрівський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1