Дата документу  Справа № 332/5306/25 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 332/5306/25 Головуючий в 1 інстанції Завіновська А.П. 
Провадження № 33/807/819/26 Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року           м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції) та захисника - адвоката Сніжка Романа Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника - адвоката Сніжка Романа Васильовича на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
1. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір.
За постановою суду, 22.09.2025 о 09.40 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volksfagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Скворцовій біля будинку № 1 в м. Запоріжжі з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі ПДР). 
2. Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Сніжко Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Постанову суду вважає незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм права. 
В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що:
-з відеозапису не вбачається будь-яких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , а саме тремтіння пальців рук, порушення координації рухів, а навпаки поведінка відповідає обстановці, хода звичайна, тремтіння пальців рук відсутнє;
-суд у постанові зауважив, що підставою для висунення вимоги ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, однак обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом і припущеннях;
-відповідно до відеозапису направлення водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння 22.09.2025 ОСОБА_1 не виписувалося і останній не направлявся поліцейським для проведення огляду до закладу охорони здоров`я;
-суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі, чим порушив права ОСОБА_1 на участь у судовому провадженні та доступ до правосуддя.
Крім того, захисником подано заяву про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі, що виключає його участь у судовому провадженні та з метою недопущення порушення права на захист та доступ до правосуддя.
3. Позиції учасників.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Сніжко Р.В. підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити.
Захисник Сніжко Р.В. звернув увагу на те, що на відеозаписі не має ознак сп`яніння, доказів складання направлення на огляд в лікарню немає, тому цей доказ є недопустимим. 
ОСОБА_1 вказав на те, що працівниками поліції не була залучена ВСП, та він не мав ознак сп`яніння. 22.09.2025 огляд в лікарні не пройшов, оскільки виконував наказ командира – доставляв борт на ремонт. Після виконання завдання в цей же день звернувся до лікарні, проте самостійно огляд не пройшов за відсутності направлення. Огляд пройдений самостійно 25.09.2025 – не перебував в стані сп`яніння. Бойового розпорядження він не мав, а тільки усний приказ командира. Не був відсторонений від керування працівниками поліції. 
4. Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сніжка Р.Б., на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши її доводи і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Дослідивши встановлені місцевим судом обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними:
-протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №461376 від 22.09.2025, згідно з якими встановлено час, дату та місце скоєння адміністративного правопорушення, а також обставини правопорушення. ОСОБА_1 від пояснень та підпису в протоколі відмовився;
-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.09.2025, згідно з яким у зв`язку виявленими ознаками наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 направлявся на проходження повного медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у КНП «ОКЗ ПНД та СЗХ» ЗОР, від якого відмовився;
-рапорту поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №3 УПП в Запорізькій області ДПП від 22.09.2026, відповідно до якого було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та під час спілкування виявлено в нього ознаки наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога на місці зупинки відмовився. Відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від керування відсторонено шляхом паркування, про повторність попереджено. Подія фіксувалась на бодікамеру 474546;
-відеозапису події правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився.
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Порядок проведення огляду на стан сп`яніння регулюється статтею 266 КУпАП.
Норми статті 266 КУпАП є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура огляду встановлюється такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання статті 266 КУпАП і деталізують норми цієї статті: згаданим Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (надалі – Порядок); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі – Інструкція).
Ці нормативно-правові акти передбачають два види огляду: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і лікарем в закладі охорони здоров`я.
Згідно з пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), зокрема порушення координації рухів , порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя,  поведінка, що не відповідає обстановці, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункти 3,4 Інструкції).
Відповідно до п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Згідно із п. 10 Порядку огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням.
З аналізу нормативно-правових актів, які регулюють процедуру проведення огляду, випливає, що огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводиться. Для проведення огляду водій відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я, де такий огляд проводиться шляхом проведення лабораторних досліджень особи, яка оглядається.
Тому працівник поліції діяв відповідно до ст. 266 КУпАП, Порядку і Інструкції при виявленні у водія транспортного засобу ознак наркотичного сп`яніння, запропонувавши ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, однак останній від проходження такого відмовився.
Із відеозапису події встановлено зупинку вказаного у протоколі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 на блокпосту. В ході спілкування з водієм та перевірки документів і транспортного засобу виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та декілька разів запропоновано пройти огляд в медичному закладі (09 год. 46 хв., 09 год. 48 хв., 09 год. 55 хв.). ОСОБА_1 від огляду в медичному закладі відмовився (09 год. 55 хв.) через виконання бойового розпорядження, наявністю одного вихідного і відсутністю у нього часу на це. Працівник поліції повідомив про складання матеріалів за ст. 130 КУпАП, роз`яснив права.
Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 з відеозапису не вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння та суб`єктивне припущення працівника поліції щодо них не може бути доказом, не спростовують законності вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння та не свідчать про недотримання встановленої процедури.
Відповідно до вимог законодавства та Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння, підставою для проведення огляду є наявність у поліцейського обґрунтованого внутрішнього переконання щодо перебування особи у стані сп`яніння, сформованого на підставі виявлених ознак такого стану. 
Крім того, з дослідженого судом відеозапису встановлено, що спілкування працівника поліції з водієм здійснювалося біля транспортного засобу, що надавало можливість безпосередньо спостерігати за його зовнішнім виглядом, поведінкою, станом очей та іншими ознаками, які можуть свідчити про перебування особи у стані сп`яніння. Виявлені поліцейським ознаки були достатніми для виникнення обґрунтованих підстав вимагати проходження відповідного огляду. 
При цьому апеляційний суд зауважує, що жоден із нормативних документів не дає водієві право оспорювати таку вимогу поліцейського.
Слід зазначити, що наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння була належним чином зафіксована працівниками поліції відповідно до вимог закону, зокрема, у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 4).
Доводи апелянта про те, що відеозапис не фіксує складання направлення, апеляційний суд не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання порядку проведення огляду на стан сп`яніння недійсним.
Твердження сторони захисту про недотримання вимог ст.266-1 КУпАП під час направлення та проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та незалучення представників ВСП апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що вказані у даній нормі права уповноважені посадові особи не наділені повноваженнями складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в межах цього провадження.
При цьому уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10, 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 адміністративні правопорушення. Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.
Разом з тим, відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень регламентовано положеннями ст.15 КУпАП.
Згідно із ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, крім іншого, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак, в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
До того ж, вимогами п.2 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та ст.266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.
Отже, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання апеляційного суду застосування працівниками поліції положень ст.266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону.
Суд не приймає доводи ОСОБА_1 про те, що 22.09.2025 він виконував обов`язки військової служби. Надана ним довідка про залучення у період з 22.09.2025 по 24.09.2025 до виконання бойових (спеціальних) завдань не узгоджується з іншими дослідженими доказами у справі та не підтверджує фактичне виконання ним таких завдань саме у момент виявлення адміністративного правопорушення.
Зокрема, із дослідженого судом відеозапису вбачається, що безпосередньо під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 повідомив, що перебуває у відпустці, що суперечить його подальшим доводам про виконання службових обов`язків. Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_1 пояснив, що 22.09.2025 письмового бойового розпорядження не отримував, а діяв, за його словами, на підставі усного наказу командира.
За таких обставин надана довідка сама по собі не є достатнім та беззаперечним доказом виконання ОСОБА_1 зазначених обов`язків військової служби саме у відповідний час, а в сукупності з іншими дослідженими доказами не спростовує встановлених судом обставин. 
Названі ОСОБА_1 причини неможливості проходження огляду на стан сп`яніння, а саме наявність лише одного вихідного дня та відсутність часу, не звільняли його від обов`язку виконувати вимоги Правил дорожнього руху і законні вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння.
Керування транспортним засобом покладає на водія підвищений обов`язок дотримуватися встановлених законом правил, спрямованих на забезпечення безпеки дорожнього руху. Особисті обставини, пов`язані з планами, зайнятістю чи обмеженістю вільного часу, не можуть переважати суспільний інтерес у своєчасному встановленні стану водія та забезпеченні безпеки інших учасників дорожнього руху.
Матеріали справи не містять жодних об`єктивних даних, які б свідчили про існування реальних перешкод для проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. Натомість наведені ним пояснення є лише суб`єктивним виправданням власної поведінки.
За таких обставин суд доходить висновку, що об`єктивних і розумних причин для непроходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не мав, а наведені ним доводи не спростовують встановлених у справі обставин і не виключають його обов`язку виконати вимоги законодавства.
Щодо доводів про самостійне проходження медичного огляду на стан сп`яніння після складання протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду, який не взяв до уваги цей доказ.
Відповідно до вимог ч.4 ст.266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. 
Відповідно до п.9 Інструкції № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Згідно з пунктом 16 розділу 11 вищевказаної Інструкції зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
Таким чином, медичний огляд в закладі охорони здоров`я може проводитись виключно у присутності поліцейського. Натомість, як встановлено з висновку щодо результатів медичного огляду № 7084 від 25.09.2025, огляд ОСОБА_1 проводився з власної заяви та за відсутності працівника патрульної поліції, понад строк встановлений вищезазначеною інструкцією, фактично через три дні. 
Крім того, наданий висновок не містить відомостей щодо виду сп`яніння, ознаки якого не були виявлені під час огляду ОСОБА_1 у медичному закладі. Водночас стороною захисту не надано ані акта медичного огляду, ані результатів лабораторних досліджень на предмет наркотичного сп`яніння, ознаки якого були зафіксовані працівником поліції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений медичний висновок не виключає вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суть цього правопорушення полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Самостійне проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння після складання протоколу також не спростовує наявності в його діях складу зазначеного правопорушення, оскільки склад цього правопорушення є закінченим з моменту відмови водія від проходження медичного огляду на вимогу поліцейського.
Що стосується доводів про невідсторонення працівниками поліції ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, то зазначена обставина не підтверджена доказами та не спростовує встановлених судом фактів керування ним транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у порядку, визначеному законом. Відтак зазначене не впливає на правильність висновків суду щодо наявності в його діях складу адміністративного правопорушення та не свідчить про необґрунтованість складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Щодо твердження захисника про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі, чим порушив права ОСОБА_1 на участь у судовому провадженні та доступ до правосуддя, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
Норми КУпАП прямо визначають вичерпний перелік випадків, коли суд має право зупинити розгляд справи. 
Згідно зі ст. 277 КУпАП зупинення провадження передбачене виключно для адміністративних справ про правопорушення, пов`язані з корупцією, і лише у разі, якщо особа, щодо якої складено протокол, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може до нього з`явитися (зокрема, хвороба, перебування у відрядженні, на лікуванні, у відпустці).
Чинним КУпАП не передбачено можливості зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема за ст. 130 КУпАП.
Також ч. 2 ст. 268 КУпАП не встановлює обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, під час розгляду справи.
Тому сама по собі обставина проходження військової служби не є передбаченою законом підставою для зупинення провадження у справі.
Посилання заявника на положення КПК України, які регулюють питання зупинення судового провадження в кримінальному процесі, не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки провадження в справах про адміністративні правопорушення регулюється окремим процесуальним законом - КУпАП, який не передбачає таких можливостей для зазначеної категорії справ.
Подане захисником під час апеляційного розгляду клопотання про зупинення провадження у справі до звільнення з військової служби також не підлягає задоволенню із зазначених підстав. 
Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам процесу надається можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У місцевому суді в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності приймав участь його захисник, який реалізував повноваження шляхом подання різного роду заяв в інтересах свого клієнта, що забезпечує дотримання права на захист.
Під час апеляційного розгляду забезпечена участь ОСОБА_1 в судовому засіданні. 
Наведені апелянтом доводи, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем ЗСУ, а посвідчення водія необхідне для виконання обов`язків військової служби та переміщення по службі, також не можуть слугувати підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд зауважує, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення віднесене до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Більш того, накладене на ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне стягнення як за своїм видом, так і розміром, є безальтернативним, відповідно до санкції вказаної вище частини статті КУпАП.
Відтак, суд апеляційної інстанції не має правових підстав для пом`якшення накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення (в частині невизначення останньому такого виду стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами) з урахуванням підстав, на які посилається апелянт.
Будь-яких інших належних та обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та її захисником не надано.
У підсумку, за встановлених у справі фактичних обставин суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не допустив порушень вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, які могли б бути підставою для зміни або скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Натомість зібраними у справі доказами у повному обсязі підтверджується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, адміністративне стягнення накладене судом в межах встановлених законом, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Сніжка Романа Васильовича залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду Р.С. Солодовніков