Справа №452/2246/24 
Провадження №1-кп/452/15/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року        м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: 
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141290000341 від 16 травня 2024 року та №62024170040002000 від 21 жовтня 2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городовичі Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, українця, що має середню-спеціальну освіту, неодруженого, дітей не маючого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 22 лютого 2024 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі – КК України) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі стст.75,76 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік,

по обвинуваченню в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий аналогічний злочин. 

Так, ОСОБА_8 08 травня 2024 року близько 23 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через відчинену хвіртку зайшов на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , де поряд із житловим будинком знайшов сокиру, за допомогою якої збив навісний замок на металевих воротах гаражного приміщення та проник в середину гаражу, звідки таємно викрав: бензинову ланцюгову пилу марки «Світязь» модель «БП-45- 16PRO» без шини, вартістю 1075 грн. 00 коп., електродриль марки «Електоромаш» модель «ДЕУ-950», вартістю 831 грн. 25 коп. та бензинову ланцюгову пилу марки «STIНI.» модель «MS180», вартістю 4000 грн. 00 коп., чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5906 грн. 25 коп..

Крім цього, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді гранатометника 3-го десантно-штурмового відділення 1-го десантно-штурмового взводу 2-ї десантно-штурмової роти 2-го десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимог стст.17,65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», стст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та стст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин 12 вересня 2024 року самовільно залишив місце служби – розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 поблизу АДРЕСА_4 та проводив час на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби до 21 лютого 2025 року, тобто до моменту прибуття до військової частини НОМЕР_3 , розташованої у АДРЕСА_5 , чим припинив вчинення триваючого кримінального правопорушення.

Разом з тим,  ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді механіка відділення безпілотних авіаційних комплексів 3-го взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2-ї роти ударних безпілотних авіаційних комплексів 2-го батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог стст.17,65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», стст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», стст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та стст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин 21 липня 2025 року самовільно залишив місце служби – розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_6 та проводив час на власний розсуд, не виконуючи обов`язки військової служби до 31 січня 2026 року, тобто до моменту затримання його співробітниками Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, чим було припинено вчинення триваючого кримінального правопорушення.

Окрім цього,  ОСОБА_8 31 грудня 2025 року приблизно о 01 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_7 , а саме у спальній кімнаті житлового будинку АДРЕСА_7 , діючи з корисливого мотиву, переконавшись, в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки «Redmi» моделі «15С», вартістю 4899 грн. 00 коп., який належить потерпілій ОСОБА_7 , піднявши та поклавши його до одного з своїх карманів, після чого покинув приміщення вказаного житлового будинку, а викраденим майном того ж дня розпорядився на власний розсуд. 

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердивши при цьому обставини, викладені в обвинувальному акті та вироку суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що 08 травня 2024 року близько 23 години він через відчинену хвіртку зайшов на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_6 , знайшов на подвір`ї сокиру та нею збив навісний замок на воротах гаражу, звідки викрав бензинову ланцюгову пилу «Світязь», електродриль «Електоромаш» та бензинову ланцюгову пилу «STIНI.»., а 31 грудня 2025 року приблизно о 01 годині ночі перебуваючи в гостях у своєї знайомої ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_7 , шляхом вільного доступу викрав належний їй мобільний телефон марки «Redmi» моделі «15С», з яким покинув приміщення вказаного житлового будинку. В подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, в кожному випадку окремо. 

Крім того, ОСОБА_8 пояснив, що дійсно 12 вересня 2024 року він покинув розташування військової частини НОМЕР_2 та перебував за її межами по місцю свого проживання до 21 лютого 2025 року, тобто
до моменту добровільного повернення для продовження проходження військової служби, проте 21 липня 2025 року він повторно покинув розташування військової частини НОМЕР_1 та перебував за її межами по місцю свого проживання до 31 січня 2026 року, тобто до моменту затримання його співробітниками Самбірського РВП ГУНП у Львівській області. Також ОСОБА_8 зазначив, що дозвіл командира на відрядження та відпустку у вказані періоди не отримував. 

Обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював час, місце, спосіб та інші обставини вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, зокрема, обсяг і вартість викраденого майна, а також періоди відсутності на військовій службі, у скоєному щиро покаявся, прохав суворо його не карати.

Додатково ОСОБА_8 пояснив, що він раніше судимий за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, від відбування якого був звільнений з випробуванням строком на 1 рік.

Суд вважає, що показання ОСОБА_8 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинених кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений  ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі потерпілі та обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 , який обмежено допитом обвинуваченого, а також вивченням даних, які характеризують його особу.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого  ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Ці докази свідчать про те, що  ОСОБА_8 :
- таємно викрав чуже майно, вчинивши крадіжку повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення;
- самовільно залишив місце служби, будучи військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст. 407 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення;
- таємно викрав чуже майно, вчинивши крадіжку повторно, в умовах воєнного стану, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому  ОСОБА_8 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, що ним вчинено тяжкі злочини.

З даних про особу обвинуваченого  ОСОБА_8 вбачається, що він має визначене і постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується посередньо, не одружений, дітей не має, на обліку в наркологічному чи психоневрологічному диспансері у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога  не перебуває, стан його здоров`я визнано задовільним, не є особою пенсійного віку та не є особою з інвалідністю, є військовослужбовцем, раніше судимий. 

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого  ОСОБА_8 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення шляхом добровільного повідомлення органу слідства і суду фактів, що мають істотне значення для з`ясування обставин його вчинення.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого  ОСОБА_8 , є вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. 

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. 

З урахуванням наявності обставин, які як пом`якшують покарання, так і обтяжують його, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його відношення до вчинених кримінальних правопорушень та щире каяття останнього, його сімейний та майновий стан, а також стан здоров`я, що він в цілому по матеріалах справи характеризується посередньо, додатково враховуючи тяжкість та суспільно небезпечний характер вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення та їх наслідки, а саме те, що обвинувачений двічі залишав місце служби тривалістю понад три доби, а також будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення проти власності особи, яка не знята і не погашена у встановленому законом порядку, продовжив вчиняти аналогічні та інші кримінальні правопорушення у період іспитового строку, відтак на шлях виправлення не став, зважаючи на наявність невідшкодованої шкоди потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , враховуючи позицію процесуальних прокурорів та беручи до уваги позицію потерпілих, котрі повністю погодилися із думкою процесуальних прокурорів щодо призначення покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, а тому, керуючись стст.63,65-67 КК України, знаходить можливим призначити ОСОБА_8 , за кожним кримінальним правопорушенням окремо, покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а саме, в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.4 ст.185 КК України, та в межах, наближених до мінімальних, передбачених санкцією ч.5 ст.407 КК України. 

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначити за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на певний строк.

Водночас, судом враховано, що кримінальні правопорушення ОСОБА_8 вчинив у період іспитового строку, встановленого вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2024 року, та на час розгляду даного кримінального провадження рішення про звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного судом покарання не ухвалювалося, відтак є підстави для призначення покарання за сукупністю вироків за правилами, встановленими ст.71 КК України.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71,72

КК України. Частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

ОСОБА_8 вчинив нові злочини в період визначеного судом іспитового строку, а тому суд вважає за необхідне у відповідності до ч.5 ст.71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі на певний строк. 

Остаточне покарання, призначене  ОСОБА_8 , буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при розгляді даного кримінального провадження суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення  ОСОБА_8 по інкримінованих кримінальних правопорушеннях більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки саме таке покарання з його реальним виконанням буде відповідати тяжкості та суспільній небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, а також особі обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_8  обрано захід забезпечення кримінального провадження, а саме, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2024 року, на бензинову ланцюгову пилу марки «Світязь БП-45-16PRO», зеленого кольору, серійний номер 52YE0638109, без шини та електродриль марки «Електоромаш ДЕУ-950», сірого кольору, без серійного номеру, скасовано ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2025 року.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати слід розподілити у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України, а саме витрати на залучення експерта стягнути із обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись стст.368,370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.407 КК України, та призначити покарання: 
- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років;
- за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,  ОСОБА_8  остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців.

На підставі ч.5 ст.71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати не відбуте ОСОБА_8 покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2024 року і за сукупністю вироків призначити  ОСОБА_8  остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шести) років.

Строк покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання та попереднього ув`язнення у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, з 11 год. 55 хв. 31 січня 2026 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили щодо  ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Речові докази: 
- коробку від мобільного телефона марки «Redmi 15C», що знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, - повернути потерпілій ОСОБА_7 як її власнику;
- навісний замок із ключем, сокиру, бензинову ланцюгову пилу марки «Світязь БП-45-16PRO», зеленого кольору, серійний номер 52YE0638109, без шини та електродриль марки «Електоромаш ДЕУ-950», сірого кольору, без серійного номеру, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, – повернути потерпілій ОСОБА_6 як їх власнику. 

Стягнути із  ОСОБА_8  на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 10601 (десяти тисяч шестисот однієї) гривні 92 (дев`яносто двох) копійок.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції – Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя:           ОСОБА_1