Справа № 761/35758/19
Провадження № 2/761/84/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Сіромашенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року представник позивача, який діє в інтересах КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за надані відповідачці та спожиті послуги з утримання будинків і прибудинкових територій з 30.09.2016 до 01.09.2019 у сумі 36 849,89 грн, враховуючи 3 % річних у сумі 737,00 грн, пеню у сумі 7 945, 38 грн, інфляційне збільшення у сумі 2 987,22 грн, основний борг у сумі 25 181,48 грн та судові витрати.
Позов обгрунтовує тим, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових території з 09.10.2014. Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011 «Про закріплення майна за комунальним підприємством «Керуюча дирекція», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району м. Києва Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків, зокрема передано і будинок по АДРЕСА_1 . Відповідачка є власником житлового та нежитлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем житлово-комунальних послуг.
Позивач, як балансоутримувач, щоденно надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за зазначеною адресою, відповідач щомісячно отримуючи рахунки на оплату наданих позивачем послуг, жодного разу не звернувся із запереченням щодо їх вартості, об`ємів або якості, отже погоджувався з їх обсягом, якістю та фактично визнає їх вартість, тобто сума нарахованої заборгованості є безспірною.
За період з 30.09.2016 по 01.09.2019 заборгованість відповідача по квартирі АДРЕСА_2 перед Керуючою компанією за оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій становить 36 849,89 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що стало підставою для звернення до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2019 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Юзькової О.Л.
Ухвалою суду від 19.09.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
24.10.2019 представником відповідачки було подано відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем не було укладено Договір про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій. Однак, позивач запропонував укласти даний договір лише після пред`явлення позову і надіслав його проект на електронну пошту відповідачки. У зв`язку із тим, що відповідачка проживає у Німеччині і не має змоги особисто приїхати, нею був направлений на адресу позивача електронний лист з проханням надіслати на її електронну адресу скан-копію вищевказаного договору з усіма додатками та одразу погасити заборгованість за житлово-комунальні послуги. Зазначає, що відповідач погасила заборгованість за житлово-комунальні послуги в повному обсязі, як тільки отримала письмову вимогу позивача та направила копії квитанції про погашення заборгованості на адресу позивача. Вказує, що відповідачка повністю погасила заборгованість за житлово-комунальні послуги, квартиру АДРЕСА_3 та за нежитлове приміщення № 1 в літ.А, що належать їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2026 року матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В., у зв`язку із звільненням з посади судді Юзькової О.Л. , на підставі розпорядження № 01-08-1532 від 01.05.2026.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення майна за комунальним підприємством «Керуюча дирекція», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 09.02.2011, № 80, за Керуючою компанією закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.
Відповідно до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, які перебувають у сфері управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та передаються КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», вбачається, що позивач забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, зокрема, будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пашковець О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 496, придбала квартиру за АДРЕСА_2 .
Крім того, відповідно до Договору дарування нежитлового приміщення від 13.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Клітко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 4421, ОСОБА_3 ( Даруватель ) подарував та передав, а ОСОБА_1 (Обдарована) прийняла в дар нежиле приміщення № 1(в літ. А), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 77,70 кв.м.
З розрахунку, наданого позивачем одночасно з позовом та перевіреного судом, вбачається, що заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги з 30.09.2016 року по 01.09.2019 року складає 25 181,48 грн.
З розрахунку індексу інфляції та 3% річних наданого позивачем одночасно з позовом та перевіреного судом, вбачається, що за період з 30.09.2016 року по 31.08.2019 року та з 01.01.2026 року по 31.07.2019 року 3% річних становлять 737,00 грн., пеня становить 7 945,38 грн. та інфляційні витрати становлять 2 987,22 грн.
Судом також встановлено, що відповідачкою сплачено основну суму заборгованості у розмірі 25 681,27 грн. чотирма платежами, 3 416,92 грн., що підтверджується квитанцією №34/240 від 30.09.2019 року, 11 796,80 грн., що підтверджується квитанцією №18406842 від 01.10.2019 року, 2 856,37 грн., що підтверджується квитанцією №18417947 від 01.10.2019 року та 7 611,18 грн., що підтверджується квитанцією №18418120 від 01.10.2019 року.
Вищевказана інформація не заперечується стороною позивача, отже, з урахуванням повної оплати заборгованості суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову.
Відповідно до ч. 1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.
Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15).
Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.
Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.
Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово - комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово - комунальних послуг.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо стягнення трьох процентів річних, пені та інфляційних втрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення рішення.
Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 р. № 206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.
Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Однак постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023, яка набрала чинності 30.12.2023, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, відповідно до яких установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 квітня 2015 р. № 285).
Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 не встановлено ретроактивності закону, тобто зворотної дії в часі положень вказаної постанови.
Отже, з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року нарахування та стягнення судом інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням було заборонено на всій території України.
Однак позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з 30.09.2016 року по 01.09.2019 року 3 % річних в розмірі 737,00 грн., пені у розмірі 7 945,38 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 987,22 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено застосування пені у розмірі 0,01% від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Враховуючи те, що вказаний Закон України набрав чинності 01.05.2019 року, то і пеня повинна нараховуватися з даної дати, тобто з 01.05.2019 року.
Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 302,18 грн. (25 181,48 грн. х 0,01% = 2,518148 х 120 днів).
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 3 % річних в розмірі 737,00 грн., пені в розмірі 302,18 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 987,22 грн.
Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 3 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
За ч 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Орловим О.О. та позивачем був укладений Договір про надання правничої допомоги № 18 від 12.02.2019 року.
До матеріалів позовної заяви для підтвердження витрат позивача на правову допомогу надано: копію Договору про надання правничої допомоги № 18 від 12.02.2019 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжне доручення № 322705 від 28.08.2019 року про сплату 5 000,00 грн. за юридичні послуги згідно договору № 18 від 12.02.2019 року та акту виконаних робіт.
Відповідачем у відзиві зазначено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надання адвокатом платних послуг, окрім квитанції. 
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., оскільки у наданому представником позивача платіжному дорученні відсутні будь-які дані про те, що сплачена сума у розмірі 5000,00 стосується тільки даної справи, а не в цілому надання правничої допомоги позивачу.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сплаченому розмірі. 
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 274, 279, 280-289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги- задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»3 % річних у сумі 737 (сімсот тридцять сім) гривень, пеню у сумі 302 (триста дві) гривні 18 копійок та інфляційне збільшення у сумі 2 987 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 22 копійок, а всього 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 40 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» судовий збір у розмірі 2007 (дві тисячі сім) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін: 
Позивач: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», код ЄДРПОУ 34966254, адреса: 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Н.В. Сіромашенко