ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 939/3685/25 Суддя першої інстанції: Стасенко Г.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача - Воловика С.В., суддів - Кравченка Є.Д., Осіпової О.О.,
за участі секретаря судового засідання - Бетіна М.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача-1 - Черкасова М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23.02.2026 у справі № 939/3685/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправними дій та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (відповідач-1, Департамент ПП), Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач-2, ГУ НП в Київській області), у якій, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправними дії поліцейських щодо застосування превентивних заходів й розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу та скасувати постанову серія ЕНА № 6175108 від 18.11.2025.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 23.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, виключено з тексту постанови серії ЕНА № 6175108 посилання на те, що "водій керував ТЗ (транспортним засобом), у якого було нанесено покриття на лобове скло, що зменшує прозорість та оглядовість з місця водія". В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим, просить апеляційний суд скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, дії працівників патрульної поліції Овсієнка В.А. та Машовеця Є.М. щодо зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці, визнати протиправними, постанову серія ЕНА № 6175108 від 18.11.2025 скасувати.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає про ненадання судом першої інстанції належної оцінки факту безпідставної відмови поліцейського Овсієнка В.А. у перенесенні розгляду справи про адміністративне правопорушення з метою залучення адвоката, а також про недотримання поліцейськими процедури винесення оскаржуваної постанови, оскільки порушення, передбачене підпунктом «в» пункту 34.1.7. Правил дорожнього руху, не може бути очевидним, а припущення поліцейських про вчинення такого порушення суперечить презумпції невинуватості, що свідчить про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу та, як наслідок, про протиправність усіх інших, похідних від незаконної зупинки, вимог поліцейського, в тому числі і вимоги щодо пред`явлення страхового полісу.
Також, ОСОБА_1. звернув увагу на те, що на момент винесення оскаржуваної постанови поліцейський Овсієнко В.А. не мав належних доказів вчинення правопорушення, оскільки інформація про відсутність страхового полісу була отримана з телефонної розмови з «ОСОБА_4», у зв`язку з чим не може вважатись допустимим та достовірним доказом вчинення адміністративного правопорушення. 
Крім того, апелянт зауважив на тому, що 23.02.2026 ним подавалось клопотання суду першої інстанції про винесення окремої ухвали, яке фактично розглянуто не було, правова оцінка викладеним у ньому доводам надана не була, що свідчить про формальний підхід до розгляду справи та порушення вимог статті 242 КАС України щодо обґрунтованості судового рішення. 
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, у відзиві Департамент патрульної поліції зазначив, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , був зупинений 18.11.2025 у зв`язку з тим, що на лобове скло цього транспортного засобу нанесено покриття, яке зменшує прозорість та оглядовість з місця водія, що свідчить про наявність підстав для зупинки транспортного засобу та, як наслідок, для вимоги надання документів, перелік яких встановлений пунктом 2.1 Правил дорожнього руху.
Також, відповідач-1 зауважив на тому, що клопотання про залучення адвоката було розглянуто поліцейським та задоволено в повному обсязі, що підтверджується записом нагрудного відеореєстратора (файл clip-2 з 10 год 50 хв 12 сек), а також на тому, що позивач повідомляв про те, що є практикуючим юристом, обізнаний з порядком розгляду справ про адміністративні правопорушення й притягнення особи до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим, фактично не потребував надання правничої допомоги, про що свідчить запис нагрудного відеореєстратора (файл clip-1 з 10 год 28 хв 22 сек).
Крім того, Департамент ПП наголосив на тому, що санкція частини першої статті 126 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту, у зв`язку з чим відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя. Тим більше, законодавством не встановлена обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.
Ухвалою суду від 14.04.2026 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.04.2026 о 14 год 00 хв.
Представник ГУ НП в Київській області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив.
Заслухавши ОСОБА_1 та повноважного представника Департаменту ПП, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
Заступником командира 2 взводу 1 роти батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП в Київській області капітаном поліції Овсієнком В.А. 18.11.2025 винесена постанова серія ЕНА № 6175108 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.
За змістом вказаної постанови 18.11.2025 о 10 год 37 хв ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого нанесено покриття на лобове скло, що зменшує прозорість та оглядовість з місця водія, та не мав чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив підпункт «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху.
У зв`язку з цим, на підставі частини першої статті 126 КУпАП поліцейським Овсієнком В.А. прийнято рішення про застосування до позивача штрафу в сумі 425,00 грн.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 16 Закону № 3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила, ПДР).
За змістом пункту 1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до пункту 2.1 Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".
За приписами пункту 2.4 Правил на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил.
Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, на виконання вказаних норм, на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також страховий документ на транспортний засіб. 
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенню правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.
Як убачається з матеріалів справи та не спростовується апеляційною скаргою, після зупинки транспортного засобу та повідомлення про причину такої зупинки, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського не пред`явив ні посвідчення водія відповідної категорії, ні реєстраційний документ на транспортний засіб, ні поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Так, записами нагрудних відеореєстраторів поліцейських підтверджено, що після зупинки транспортного засобу, позивачу, зокрема, було повідомлено про причину зупинки - недотримання підпункту «в» пункту 31.4.7 Правил Дорожнього руху внаслідок нанесення на лобове скло покриття, яке обмежує оглядовість з місця водія, і погіршує його прозорість, у зв`язку з чим, запропоновано надати для перевірки документи, обов`язкова наявність яких передбачена пунктом 2.1 ПДР.
Враховуючи не надання для перевірки чинного страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також з огляду на встановлення факту відсутності у ОСОБА_1 такого полісу (договору), до останнього було застосовано адміністративне стягнення. 
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що факт не надання поліцейським для перевірки документів, передбачених пунктом 2.1 ПДР, зокрема страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачем не заперечується, доказів наявності такого полісу на момент зупинки транспортного засобу останнім не надано, колегія суддів робить висновок про належне підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, про правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.1 Правил дорожнього руху та, як наслідок, про відповідність оскаржуваної постанови критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
При цьому, доводи апелянта про відсутність у поліцейського права зупиняти транспортний засіб, що, своєю чергою, зумовлює протиправність оскаржуваної постанови, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, а з наявних в матеріалах справи записів нагрудних відеореєстраторів убачається, що на момент зупинки лобове скло автомобіля PEUGEOT PARTNER, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, містило ознаки нанесення на нього покриття, яке обмежує оглядовість з місця водія, і погіршує його прозорість, що могло свідчити про недотримання вимог підпункту «в» пункту 31.4.7 Правил Дорожнього руху.
Колегія суддів наголошує на тому, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Тобто, виконання водієм вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів є самостійним обов`язком водія, який не залежить від правомірності чи неправомірності інших дій поліцейського.
Не заслуговують уваги і посилання позивача на те, що не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення, яке визначено як підстава зупинки транспортного засобу, свідчить про неправомірність зупинки та, як наслідок, про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки відсутність окремого процесуального рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (зокрема, постанови про накладення адміністративного стягнення) сама по собі не може розглядатися як безумовне підтвердження відсутності правової підстави для зупинки транспортного засобу.
Такий підхід ґрунтується на тому, що правова природа зупинки транспортного засобу є превентивною адміністративною дією, спрямованою на припинення можливого правопорушення або перевірку дотримання вимог законодавства, і не тотожна стадії притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно, підстава для зупинки формується на рівні обґрунтованої підозри (reasonable suspicion) про наявність порушення, і не потребує попереднього або обов`язкового документального оформлення такого порушення у вигляді процесуального акта.
З огляду на завдання та основні засади адміністративного судочинства ключовим є не формальний факт існування постанови про адміністративне правопорушення, а наявність належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини, що об`єктивно могли бути сприйняті поліцейським як порушення ПДР. 
Тобто, у разі, якщо в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт або ознаки порушення правил дорожнього руху, відсутність окремого процесуального рішення про притягнення до відповідальності за таке порушення не нівелює правомірність зупинки транспортного засобу. Інше тлумачення призвело б до необґрунтованого ототожнення фактичної підстави адміністративного реагування з його процесуальним оформленням, що суперечить як функціональному призначенню превентивних поліцейських заходів, так і принципу ефективності правозастосування.
Більше того, вимога обов`язкової наявності окремої постанови як передумови правомірності зупинки фактично означала б ретроспективну оцінку дій поліцейського виключно через призму кінцевого процесуального результату (притягнення чи не притягнення до відповідальності), що не відповідає усталеному підходу, за яким правомірність адміністративного заходу оцінюється ex ante, виходячи з обставин, відомих суб`єкту владних повноважень на момент його вчинення.
Таким чином, вирішальним критерієм є не наявність чи відсутність окремого процесуального акта, а об`єктивна підтверджуваність підстави для зупинки належними доказами, які відповідають вимогам допустимості, достовірності та достатності.
Крім того, на переконання колегії суддів, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови і посилання апелянта на порушення його права на отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення внаслідок безпідставної відмови поліцейського Овсієнка В.А. у перенесенні розгляду справи з метою залучення адвоката, позаяк записами нагрудних відеореєстраторів підтверджено, що клопотання про залучення адвоката було задоволено, проте, позивачем заходи щодо фактичного отримання правової допомоги під час розгляду справи поліцейським не вживались.
Колегія суддів зауважує на тому, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський зобов`язаний надати можливість викликати адвоката, якщо водій заявить таке клопотання, а ігнорування цього права є підставою для скасування постанови. Разом з цим, пасивна поведінка самого водія щодо отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за умови надання реальної можливості її отримати, не може свідчити про порушення процедури прийняття постанови про накладення стягнення та, як наслідок, не може бути підставою для її скасування. 
Отже, за наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання поліцейськими процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, правомірність накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій поліцейських Овсієнка В.А. й Машовеця Є.М. та скасування постанови серія ЕНА № 6175108 від 18.11.2025.
Разом з цим, дійшовши вказаних висновків, Бородянський районний суд Київської області прийняв рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та виключення з тексту постанови серія ЕНА № 6175108 від 18.11.2025 посилання на те, що «водій керував ТЗ (транспортним засобом), у якого було нанесено покриття на лобове скло, що зменшує прозорість та оглядовість з місця водія». З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
На виконання частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Тобто, за змістом вказаних норм суд уповноважений приймати рішення в адміністративних справах виключно у межах позовних вимог. Правом вийти за ці межі суд може скористатись лише у тому випадку, коли це сприятиме ефективному захисту прав, свобод та інтересів, про захист яких подано позов.
У справі що розглядається, ОСОБА_1. просив суд: 1) визнати протиправною та скасувати постанову серія ЕНА № 6175108 від 18.11.2025; 2) визнати протиправними дії поліцейських Овсіенка В.А. та Машовеця Є.М. щодо застосування превентивних заходів та розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Аналогічні норми містяться і в статті 293 КУпАП, згідно з якою, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:
1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;
2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;
3) скасовує постанову і закриває справу;
4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).
Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що за результатами розгляду позовної заяви про скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності, адміністративний суд уповноважений: або залишити оскаржуване рішення без змін; або скасувати оскаржуване рішення і направити справу на новий розгляд до компетентного органу; або скасувати його і закрити справу про адміністративне правопорушення; або змінити захід стягнення в передбачених межах.
Тобто, повноваження суду виключати з тексту оскаржуваного рішення будь-які слова, словосполучення чи речення, ні Кодексом адміністративного судочинства України, ні Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 у позовній заяві, з урахуванням уточнень, не просив суд виключати з тексту оскаржуваної постанови посилання на якісь обставини, встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позовними вимогами, які підлягають розгляду судом у справі № 939/3685/25, є визнання протиправними дій поліцейських та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В той же час, ухвалюючи рішення у справі № 939/3685/25 про виключення із тексту оскаржуваної постанови посилання на те, що "водій керував ТЗ (транспортним засобом), у якого було нанесено покриття на лобове скло, що зменшує прозорість та оглядовість з місця водія", Бородянський районний суд Київської області вийшов за межі позовних вимог, проте, обґрунтувань для цього у рішенні не вказав, яким чином таке рішення сприятиме ефективному захисту прав, свобод та інтересів, про захист яких подано позов, не зазначив.
Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що оскільки однією з позовних вимог у справі що розглядається є визнання протиправними дій поліцейських Овсієнка В.А. та Машовеця Є.М., рішення у цій справі безпосередньо впливає на права та інтереси останніх, у зв`язку з чим вони мають бути залучені до участі у розгляді у справі № 939/3685/25 як відповідачі. 
Втім, порушуючи приписи статті 48 КАС України, суд першої інстанції Овсієнка В.А. та Машовеця Є.М. до участі у розгляді справи не залучив, а суд апеляційної інстанції відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України не має повноважень залучати співвідповідачів чи замінювати відповідача на належного.
Також, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій поліцейських, Бородянський районний суд Київської області не навів у рішенні мотивів такої відмови, що суперечить приписам статті 246 КАС України. 
Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 317 КАС України). Втім, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, таке порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, всебічно і повно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права, проте, не дотримався норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, що свідчить про наявність підстав для його скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Стосовно клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали щодо виявлених порушень працівниками патрульної поліції колегія суддів зазначає, що окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.
Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.
Апеляційний суд зауважує, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи дії яких визнаються протиправними, та/або допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки апеляційним судом за результатами апеляційного розгляду цієї справи не встановлено порушень у діях поліцейських Овсієнка В.А. та Машовеця Є.М. , підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.
Керуючись статтями 286, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 23.02.2026 у справі № 939/3685/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 23.02.2026 у справі № 939/3685/25 - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова