РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/2850/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач), за змістом якого просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення первинного перерахунку та виплати пенсії, а саме з 01.10.2023 з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язання відповідача здійснити первинний перерахунок та виплату пенсії, а саме 01.10.2023 з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.03.2024 їй було призначено пенсію у зв`язку із втратою годувальника — ОСОБА_2 . Разом з тим, на думку позивача, відповідачем протиправно не включено до періоду перерахунку пенсії час з 01.10.2023 по 29.02.2024, у зв`язку із чим її незаконно позбавлено належних пенсійних виплат за вказаний період. Як вказує позивач, відповідно до відповіді на адвокатський запит від 23.01.2026 № 1700-0203-8/6127, пенсію було призначено та нараховано лише з 01.03.2024.
Позивач вважає такі дії відповідача необґрунтованими, оскільки оформлення, збір та направлення документів для призначення пенсії здійснювались Військовою частиною НОМЕР_1 , а не нею особисто, тому строки подання відповідних документів не залежали від її волевиявлення чи бездіяльності.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема статті 50, відповідно до якої членам сім`ї пенсія у разі втрати годувальника призначається з дня смерті годувальника, але не раніше дня, по який йому було виплачено грошове забезпечення або пенсію. Позивач зазначає, що пенсія по втраті годувальника повинна була бути призначена та виплачена з 01.10.2023 — наступного дня після останнього дня виплати грошового забезпечення померлому годувальнику.
Також позивач посилається на положення статей 29–31, 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до яких непрацездатні члени сім`ї померлого військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пенсію у разі втрати годувальника.
Крім того, позивач посилається на статтю 46 Конституції України, якою гарантовано право громадян на соціальний захист, у тому числі у разі втрати годувальника, а також на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо права особи на судовий захист у разі порушення її прав суб`єктом владних повноважень.
Ухвалою суду від 23.02.2026 позовна заява залишалася без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви, а тому вона вважається поданою у день її первинного подання до суду 
Ухвалою суду від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у поданому відзиві зазначив, що ОСОБА_3 з 01.03.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до пункту «а» статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70 % сум грошового забезпечення.
Відповідач посилається на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, яким урегульовано процедуру подання та оформлення документів для призначення пенсій.
Зокрема, відповідач зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 3-1 заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається членом сім`ї військовослужбовця через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсії, за останнім місцем служби годувальника.
Крім того, відповідач посилається на пункт 11 розділу І Порядку № 3-1, відповідно до якого днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами, а в разі їх направлення поштою — дата відправлення уповноваженим органом.
Також відповідач зазначає, що статтею 51 Закону України № 2262-ХІІ визначено строки перерахунку призначених пенсій. Зокрема, перерахунок пенсій членам сімей військовослужбовців провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, а різниця в пенсії за минулий час може бути виплачена не більш як за 12 місяців.
За твердженням відповідача, пенсію позивачу було призначено з 01.03.2024 відповідно до вимог статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», із врахуванням можливості виплати різниці в пенсії не більш як за 12 місяців до дати звернення за її призначенням.
У зв`язку з наведеним відповідач вважає свої дії правомірними та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач з 01.03.2024 є отримувачем пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На адвокатський запит від 17.01.2026 відповідач листом від 23.01.2026 №1700-0203-8/6127 повідомив, що ОСОБА_1 на утриманця ОСОБА_4 з 01.03.2024 призначено пенсію в разі втрати годувальника за загиблого ОСОБА_2 на умовах пункту «а» статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 70% сум грошового забезпечення. Пенсію призначено з 01.03.2024 з урахуванням статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з поверненням на 12 місяців назад з дати звернення за призначенням (01.03.2025).
Вважаючи наявним у відповідача обов`язку здійснити первинний перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , а саме - 01.10.2023 з урахуванням раніше виплачених сум, остання звернулася до суду з даним позовнм.
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію врегульовані Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-XII).
За ст.1 Закону №2262-XII члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Відповідно до положень ст. 12 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):
а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом;
б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінальновиконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;
в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;
г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;
д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;
е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;
є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;
ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науководослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника (ч.3 ст.1 Закону №2262-ХІІ).
Відповідно до ст. 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 30 Закону № 2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.
У пункті «а», «б» ч. 4 цієї ж статті передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.
Системно аналізуючи вказані норми, право на отримання пенсії в разі втрати годувальника мають, зокрема, неповнолітні діти загиблого, померлого або такого, що пропав безвісти військовослужбовця. Факт наявності права у дітей загиблого у межах цієї справи не є спірним та визнається відповідачем, спірним є питання визначення дати, з якої належить виплачувати пенсію.
Статтею 50 Закону № 2262-XII врегульовано питання строків призначення пенсії в разі втрати годувальника, а строки перерахунку пенсій - статтею 51 цього Закону.
Так, відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 50 Закону № 2262-XII, пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.
Членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.
Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що членам сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на призначення пенсії в разі втрати годувальника, може бути призначена така пенсія лише з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення.
Так, з матеріалів справи, суд встановив, що годувальник – ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №245 від 20.08.2024 виключений зі списків особового складу частини. Відповідно до грошового атестата №1040 грошове забезпечення виплачено ОСОБА_2 по 31.10.2023.
Таким чином, з урахуванням приписів п. «б» ч. 1 ст. 50 Закону № 2262-XII, позивач набула право на призначення пенсії в разі втрати годувальника на її неповнолітню дитину з 01.11.2023 (з наступного дня по який годувальнику було сплачено грошове забезпечення).
Разом з тим, пенсійним органом призначено пенсію позивачу з 01.03.2024 з поверненням на 12 місяців назад з дати звернення за призначенням (01.03.2025) з посиланням на ст.51 Закону №2262-ХІІ.
За приписами п.3 ч.1 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника, що також узгоджується із ст. 50 Закону України №2262-XII.
Згідно з матеріалами справи позивачем подано заяву призначення пенсії в разі втрати годувальника 27.01.2025, тобто після більш ніж року після настання права на отримання пенсії.
Згідно частин другої, третьої статті 50 Закону №2262-ХІІ членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
В розумінні п.11 розділу І Порядку №3-1 днем звернення за призначенням пенсії є 27.01.2025.
Враховуючи викладене, пенсію у разі втрати годувальника відповідно статті 50 Закону України № 2262-XІІ позивачу має бути призначено з 27.01.2024.
При цьому, посилання відповідача ст.51 Закону №2262-ХІІ, суд оцінює критично, оскільки у даному випадку спір стосується призначення пенсії в разі втрати годувальника, а не її перерахунку.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
З огляду на положення ст. 139 КАС України, а також часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 532,48 грн. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у разі втрати годувальника з 01.03.2024.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити призначення та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 27.01.2024, з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 532,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Повний текст рішення складений 15.05.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО