справа № 756/10678/22 головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
провадження № 22-ц/824/13100/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В., у м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» б/н від 16 січня 2019 року у розмірі 147 473,61 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 січня 2019 року відповідачка підписала з банком договір про надання банківських послуг б/н у вигляді анкети-заяви, на підставі чого отримала кредит у розмірі 78 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4 % річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2 % на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8 %). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, припинила здійснення платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 147 473,61 грн.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» б/н від 16 січня 2019 року в розмірі 147 473,61 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ні Умови, ні правила надання банківських послуг та Тарифи, ні Паспорт споживчого кредиту не містять жодного підпису відповідача. Факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловила свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису. При цьому, АТ «Універсал Банк» не довело належними та допустимими доказами підписання відповідачем Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту шляхом використання його електронного цифрового підпису. У матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів. Крім того, у матеріалах справи міститься витяг із Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів мonobank/Universal Bank, який затверджений протоколом правління № 46 від 24 листопада 2021 року та набуває чинності 27 листопада 2021 року. А відповідачем підписано анкету-заяву 16 січня 2019 року. Тобто посилання позивача на ознайомлення відповідача із вказаними Умовами є безпідставним. Відповідач визнає факт отримання картки, користування нею, внесення на рахунок платежів, проте заперечує, що нею узгоджувались умови щодо нарахування відсотків та їх розміру. Посилається на те, що у відповідача відсутня заборгованість перед АТ «Універсал Банк», так як відповідач витратила кредитних коштів 78 000,00 грн., а банком було списано відсотків у розмірі 244 191,57 грн., що значно перевищує суму заборгованості відповідача та є неправомірним списанням. Кореспонденції від суду першої інстанції не отримувала, про відкриття провадження в справі, судові засідання, ухвалення рішення у справі не повідомлялась, можливості подати відзив на позовну заяву і захищати свої права не мала, так як не була повідомлена належним чином.
У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Універсал Банк» вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 рокузалишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 травня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від03 грудня 2025 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року із направленням матеріалів справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції у постанові від 20 травня 2026 року виходив з того, що в апеляційній скарзі відповідач посилалась на те, що кореспонденції від суду першої інстанції не отримувала, про відкриття провадження в справі, судові засідання, ухвалення рішення у справі не повідомлялась, можливості подати відзив на позовну заяву і захищати свої права не мала, так як не була повідомлена належним чином (т. 1., а. с. 72). Аналіз оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що апеляційний суд не надав відповіді на цей конкретний, доречний та важливий довід; апеляційний суд не врахував, що суд першої інстанції позбавив можливості відповідача надати свої заперечення проти заявленого позову, подати відзив та докази, на підтвердження своїх заперечень. Апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права та не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).
Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали. Ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог частини п`ятої статті 128 цього Кодексу (ч.2,4, 5 ст. 187 ЦПК України).
Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет (ч.1, 2 ст. 190 ЦПК України).
У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (ч.1, 2 ст. 191 ЦПК України).
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, де зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про розгляд справи належним чином, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило.
Як вбачається з матеріалів справи, кореспонденція для ОСОБА_1 надсилалась судом першої інстанції на адресу: АДРЕСА_1 , разом з тим, конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання»(т. 1, а.с. 55). 
Тобто, доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять і, відповідно, сторона відповідача не мала можливості ознайомитися з доводами позовної заяви і надати суду свої заперечення проти цих доводів. 
Таким чином, наявні підстави вважати, що відповідач не була повідомлена про відкриття провадження у справі за її участю, під час розгляду якого ухвалено рішення, яке оскаржується.
За таких обставин, судом апеляційної інстанції встановлено порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.
Ухвалюючи нове судове рішення у справі, апеляційний суд приходить до висновку, що позов АТ «Універсал банк» підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 16 січня 2019 року відповідач з метою отримання банківських послуг заповнила і підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, на підставі чого отримала кредит у розмірі 78 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8%).
Відповідно до п.п. 2.1 п.2 Розділу ІІ Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов договору у тому числі, платіжної системи MasterCard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, у т.ч. нормативно-правових актів НБУ.
Підпунктом 2.1 п.2 Розділу І Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки.
Відповідно до п. 5.10 Розділу IІ Умов сума щомісячного мінімального платежу визначається банком відповідно до Тарифів та не може перевищувати повного розміру заборгованості за договором. Мінімальний платіж формується в перший день календарного місяця, наступного за звітним, і очікує погашення до кінця останнього дня місяця наступного за звітним місяцем.
Клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж у розмірі та в термін, зазначені у мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу клієнт повинен сплатити штраф за несплату щомісячного мінімального платежу згідно з Тарифами (п. 5.11 Розділу IІ Умов).
Згідно п. 5.15 Розділу IІ Умов за порушення строків сплати щомісячного мінімального платежу клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки, зазначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі нараховуються від суми загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою внаслідок невнесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі або за кожен календарний день поточного календарного місяця, в якому клієнт своєчасно не вніс щомісячний мінімальний платіж за звітний місяць після закінчення дії пільгового періоду за карткою.
Відповідно до п. 5.16 Розділу IІ Умов у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.
Пунктом 5.21 Розділу IІ Умов встановлено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній частці у разі невиконання клієнтом зобов`язань за договором.
На залишок простроченої заборгованості банком нараховується неустойка, передбачена Тарифами, а саме: від 1 до 30 днів - штраф у розмірі 50,00 грн.; від 31 до 90 днів - штраф у розмірі 100,00 грн.; від 91 до 120 (210) днів - штраф, розрахований за формулою 100,00 грн. + 6,2% від суми загальної заборгованості за перший день відповідного календарного місяця, при цьому діє ставка 0,00001% річних; від 121 (211) дня до повного погашення - відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 74,4%.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2019 року (а.с. 8-18) станом на 13 серпня 2022 року становить 147 473,61 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).
Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.
Згідно зі статтями 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1054, 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).
На доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано суду Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 16 січня 2019 року, яка містить підписи представника банку та позичальника зі світлокопіями його паспорту та ІПН, а також печатку Monobank ПАТ «Універсал Банк», що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору.
Згідно із абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно зі статтею 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3-6, 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021.
З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 16 січня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» б/н.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Між тим, аналізуючи приєднані АТ «Універсал Банк» до позовної заяви Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, вбачається, що вони не містять підпису позичальника, що виключає підстави для застосування правил частини першої статті 634 ЦК України та вважати погодженими позичальником істотні умови кредитування.
Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що матеріалами справи доведено підписання особою лише анкети-заяви, яка не містить відомостей щодо строків здійснення періодичних платежів, процентної ставки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Посилання позивача, що примірники Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту позичальник отримав у мобільному додатку, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі відсутні докази на підтвердження зазначеного. Тоді як вчинення позичальником банківських операцій з використання кредитних коштів не підтверджує погодження істотних умов зобов`язання, але у відповідності до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року є підставою для кредитора вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Знайшли своє підтвердження і доводи апеляційної скарги, що Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», що наявні у матеріалах справи, враховуючи специфіку надання банківських послуг, неодноразово оновлювалися та доповнювалися у відповідності з вимогами діючого законодавства. Оскільки для вирішення заявленого спору має значення обізнаність позичальника із умовами кредитування на час підписання нею анкети-заяви, тобто 16 січня 2019 року. Натомість, приєднані позивачем до позову Умови і правила надання банківських послуг в редакції, затвердженій Протоколом правління № 46 від 24 листопада 2021 року та набувають чинності з 27 листопада 2021 року, тобто не могли бути надані відповідачу для ознайомлення, у зв`язку з набуття ними чинності задовго після укладення договору.
Їх оприлюднення на офіційному сайті банку не звільняє позивача від обов`язку доказування у індивідуальному судовому спорі погодження позичальником умов кредитування шляхом їх підписання. Наведене забезпечує автономію волі та приватного інтересу кожної особи без порушення прав позичальника, як слабшої сторони.
Із огляду на викладене колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, що витяги із Умов і Правил надання банківських та Тарифів обслуговування кредитних карт, що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 16 січня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви.
Разом із цим, у спірних правовідносинах банк має право вимоги повернення фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів, що відповідає сталій позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року.
Згідно із вимогами статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, банком, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.
Відповідно до виписки про рух коштів по картці від 10 квітня 2025 року впродовж періоду з 16 січня 2019 року по 13 серпня 2022 року відповідач внесла на свій банківський рахунок (поповнила) на загальну суму 457 325,65 грн., витрачено нею кредитних коштів загалом 607 799,26 грн. (т.1 а.с.146-179).
Частину внесених на повернення боргу коштів банком списувалось на погашення відсотків. Загальний розмір відсотків, списаних банком за період з 16 січня 2019 року по 13 серпня 2022 року з картки ОСОБА_1 складає 91 869,22 грн.(т.1 а.с.146-179).
Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги та власний розрахунок відповідача в частині, що банком списано з її рахунку 244 191,57 грн. відсотків (т. 1 а.с. 127-130).
За відсутності договірного врегулювання порядку та розміру списання відсотків з рахунку клієнта, списання банком з рахунку відповідача 91 869,22 грн. в якості відсотків і формування за рахунок такого списання заборгованості за тілом кредиту в сумі 147 473,61 грн. є не правомірним.
За таких обставин, кошти, безпідставно списані з рахунку відповідача в якості відсотків, підлягають зарахуванню в якості коштів, що сплачені на погашення кредиту.
Отже, виходячи з суми витрачених банківських коштів відповідачем, фактично повернутих нею коштів (з урахуванням безпідставно списаних відсотків) підлягають стягненню з відповідача 55 604,39 грн. неповернутих банку коштів (604 799,26 - 457 325,65 - 91 869,22) (т. 1 а.с. 146). 
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з підстав недоведеності належними доказами погодження позичальником істотних умов кредитування, зокрема, базової відсоткової ставки.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
При подачі позовної заяви АТ «Універсал Банк» сплатило судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (37,70%), а саме у розмірі 935,33 грн. (2481*37,70%).
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 721,50 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (62,30%), а саме у розмірі 2 380,79 грн. (3821,50*62,30%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 1 445,46 грн. (2 380,79-935,33).
На підставі викладеного, керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», місце знаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код 21133352 заборгованість за договором про надання банківських послуг Monobank від 16 січня 2019 року в розмірі 55 604,39 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот чотири) гривні 39 копійок. 
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк», місце знаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код 21133352 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1  судовий збір у розмірі 1 445,46 (одна тисяча чотириста сорок п`ять) гривень 46 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 02 липня 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.