ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/4574/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, 

У С Т А Н О В И В:

22.04.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом (зареєстрований у суді 23.04.2026), у якому просить:
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 »;
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2026 №563 «Про притягнення до матеріальної відповідальності». 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправність оспорюваних наказів вина позивача у переплаті грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 відсутня, адже не має місця причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та наслідкам щодо ведення фінансового та бухгалтерського обліку у військових частинах, у матеріалах службового розслідування відсутні відповідний акт про виявлені порушення, який складений у відповідності до вимог пункту 8.2. Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затвердженими Наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (далі – Правила №280), інформація з Книги обліку нестач та Книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 , квартальне донесення до Департаменту фінансів про виявлені порушення та стан їх усунення в порядку пункту 3.19 Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 19.12.2014 № 905 (далі - Інструкція №905); службове розслідування щодо заподіяння шкоди позивачем було призначено 23.11.2025 та тривало до 06.02.2026, коли його результати були затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 83, що свідчить про те що службове розслідування було проведено понад встановлені законом строки без відповідного продовження і мало бути закінчене 23.12.2025, чого зроблено не було.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 23.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник військової частини НОМЕР_1 заперечуючи проти позовних вимог вказує на правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 », оскільки на позивача були покладені не лише обов`язки нарахування грошового забезпечення, а й ведення обліку військовослужбовців, які мають право на отримання грошового забезпечення, проте позивач, за наслідками недбалого ставлення до посадових обов`язків, всупереч наказам командира військової частини, включив до розрахунково-платіжних відомостей, особу, виключену з списків особового складу.
У відзиві на позовну заяву представник військової частини НОМЕР_2 заперечуючи проти позовних вимог вказує на правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2026 №563 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», оскільки за результатом службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 , командиром військової частини НОМЕР_1 встановлено факт завдання державі збитків на загальну суму 82 309,38 гривень (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять гривень 38 копійок) з вини позивача під час перебування його на посаді бухгалтера (1 категорії) розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , оскільки своїми протиправними діями старший сержант ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану, під час проходження військової служби за мобілізацією, порушив встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, відповідно до якого військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
10.03.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_3 №16 позивача призвано на військову службу за мобілізацією.
Зокрема, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.10.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду бухгалтера (1 категорії) розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2025 №65 старшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_3 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.12.2025 №359 старшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду штаб-сержанта 3 категорії відділення цивільно- військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_2 .
Згідно із рапортом начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 виявлено переплату грошового забезпечення .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності від 23.11.2025 № 784 «Про призначення службового розслідування щодо виявлення переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 » було призначено службове розслідування; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2025 № 856 було продовжене службове розслідування; комісією у складі, голова комісії: офіцер групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_4 , члени комісії: штаб-сержант 3 категорії відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 , штаб-сержант 3 категорії групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_6 проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушень, а також встановлення ступеня вини осіб чиї дії або бездіяльність, що призвела вчинення правопорушення, за наслідками якого складено акт службового розслідування від 21.01.2026 щодо переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 . 
А акті службового розслідування зафіксовувано таке:
Відповідно до пояснень заступника начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 за результатами перевірки було виявлено переплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 (РНКО1111 НОМЕР_4 ) на загальну суму 82 309,26 грн (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять грн. 26 коп.), яка сталася внаслідок недбалого ставлення до своїх обов`язків, бухгалтера (1 категорії) фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2024 року №105, солдат ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) оголошується таким, що помер на службі 07.04.2024 року. Бухгалтер з грошового забезпечення старший сержант ОСОБА_1 не взяв до уваги даний пункт наказу, не врахував його в своїй роботі і відповідно не зупинив нарахування та виплату грошового забезпечення зазначеному військовослужбовцю. В результаті чого, у відомості №217 є нарахування та виплата солдату ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) повного грошового забезпечення за квітень 2024 року.
Відповідно до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.11.2024 року №331, солдата ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 та необхідно було здійснити повний розрахунок на підставі заяв, отриманих від родичів. Бухгалтером з грошового забезпечення старшим сержантом ОСОБА_1 проігноровано даний пункт і не здійснено відповідних нарахувань та виплат, в програмному забезпеченні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зазначеному військовослужбовцю залишено статус діючого. В результаті чого, у відомості №871 є нарахування та виплата солдату ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) повного грошового забезпечення за листопад 2024 року.
Відповідно до наказів (та додатків до них) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) щодо преміювання особового складу за особистий внесок в результати служби, солдат ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ), відсутній в списках тих, кому необхідно здійснити преміювання в повному обсязі. Але відповідно до відомостей про нарахування грошового забезпечення, а саме: №217 за квітень 2024 року, №275 за травень, №343 за червень, №424 за липень, №547 за серпень, №660 за вересень, №771 за жовтень, №871 за листопад 2024 року, бухгалтер з грошового забезпечення старший сержант ОСОБА_1 , солдату ОСОБА_2 (РНКО1111 НОМЕР_4 ), у зазначений період, нараховував премію в повному обсязі.
За період з травня по грудень включно, солдату ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) здійснювалась виплата повного грошового забезпечення, в порушення наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), ігноруючи заяву від родичів щодо здійснення розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини, нехтуючи обов`язками та відповідальністю, прописаними в посадовій інструкції бухгалтера з грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 .
Відповідно до пояснень начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 відповідно до п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2024 року №105, солдат ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) оголошується таким, що помер на службі 07.04.2024 року. Бухгалтер з грошового забезпечення старший сержант ОСОБА_1 не взяв до уваги даний пункт наказу, не врахував його в своїй роботі відповідно не зупинив нарахування та виплату грошового забезпечення зазначеному військовослужбовцю. В результаті чого, у відомості №217 є нарахування та виплата солдату ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) повного грошового забезпечення за квітень 2024 року. Відповідно до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.11.2024 року №331, солдата ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_4 ) було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 та необхідно було здійснити повний розрахунок на підставі заяв, отриманих від родичів. Бухгалтером з грошового забезпечення старшим сержантом ОСОБА_1 проігноровано даний пункт і не здійснено відповідних нарахувань та виплат, в ПЗ «Тріола» зазначеному військовослужбовцю залишено статус діючого. В результаті чого, у відомості №871 є нарахування та виплата солдату ОСОБА_2 повного грошового забезпечення за листопад 2024 року, при цьому відсутні нарахування та виплати родичам у сумі 61 347,38 грн (вирахувані із загальної суми переплати).
Відповідно до наказів (та додатків до них) командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) щодо преміювання особового складу за особистий внесок в результати служби, солдат ОСОБА_2 , відсутній в списках тих, кому необхідно здійснити преміювання в повному обсязі. Але відповідно до відомостей про нарахування грошового забезпечення, а саме: №217 за квітень 2024 року, №275 за травень, №343 за червень, №424 за липень, №547 за серпень, №660 за вересень, №771 за жовтень, №871 за листопад 2024 року, бухгалтер з грошового забезпечення старший сержант ОСОБА_1 , солдату ОСОБА_2 , у зазначений період, нараховував премію в повному обсязі.
За період з травня по грудень включно, солдату ОСОБА_2 здійснювалась виплата повного грошового забезпечення, в порушення наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), ігноруючи заяву від родичів щодо здійснення розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини, нехтуючи обов`язками та відповідальністю, прописаними в посадовій інструкції бухгалтера з грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 .
За результатами співпраці з АТ «Приват банк», повернути кошти, виплачені на рахунок загиблого солдата ОСОБА_2 ШІН НОМЕР_4 ) не вдалося. Рахунок заблокований, усі кошти перейшли у спадщину.
У ході перевірки встановлено, що виникла переплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 на загальну суму 143656,63 гривні (сто сорок три тисячі шістсот п`ятдесят шість гривень 63 копійки) за період з травня 2024 року по листопад 2024 року, а саме: травень 2024 року - 20 449,09 грн; червень 2024 року - 20 449,09 грн ; липень 2024 року - 20 449,09 грн ; серпень 2024 року - 20 577,34 грн ; вересень 2024 року - 20 577,34 грн ; жовтень 2024 року - 20 577,34 грн; листопад 2024 року - 20 577,34 грн.
З метою проведення своєчасного, повного та об`єктивного службового розслідування та прийняття законного та обґрунтованого рішення за наслідками його проведення, військовою частиною НОМЕР_1 було направлено запит від 27.12.2025 №1655/15817 щодо відібрання пояснень у старшого сержанта ОСОБА_1 08.01.2026 військовою частиною НОМЕР_1 повторно надісланий запит від 08.01.2026 №1655/373, відповіді не отримано.
За результатами перевірки виявлено переплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 на загальну суму 82 309,25 грн (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять грн. 25 коп.).
Відповідно до акта перевірки щодо правомірності нарахування та виплат грошового забезпечення від 17.11.2025 №1655/13613 загальна сума переплати солдату ОСОБА_2 становить 82309, 38 гривень (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять гривень 25 копійок).
Отже комісією встановлено, що солдата ОСОБА_2 відповідно до пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2024 оголошено таким, що помер на службі 07.04.2024, даний факт був проігнорований старшим сержантом ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.11.2024 №331 солдата ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Даний факт призвів до переплати грошового забезпечення.
Відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 2 “забезпечувати своєчасне нарахування та виплату грошового забезпечення, заробітної плати, інших виплат особовому складу частини, передбачених законодавством”, даний пункт ігнорувався старшим сержантом ОСОБА_1 ;
відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 2 “забезпечувати своєчасне здійснення установлених відрахувань з грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат особовому складу та перераховувати утримані суми за призначенням” даний пункт ігнорувався старшим сержантом ОСОБА_1 ;
відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 5 “організовувати і забезпечувати ведення бухгалтерського обліку відповідно до національних положень (стандартів) у державному секторі, а також інших нормативно-правових актів” даний пункт ігнорувався старшим сержантом ОСОБА_1 ;
відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 15 “своєчасно вносити зміни до керівних документів з питань організації фінансового забезпечення, вести облік наказів, директив, вказівок і роз`яснень з питань ведення фінансового господарства” даний пункт ігнорувався старшим сержантом ОСОБА_1 ;
відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 19 “організовувати систему внутрішнього контролю та управління ризиками у фінансовому органі військової частини” даний пункт ігнорувався старшим сержантом ОСОБА_1 .
Також відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військово! частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , мав прав на: перевірку достовірності проведених фінансово-господарських операцій, повноту та своєчасність щодо нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям; доповідей про всі недоліки з метою прийняття заходів щодо їх усунення.
Також відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , він був ознайомлений з відповідальністю, за невиконання посадових обов`язків.
Враховуючи вищевикладене комісією встановлено, що переплата солдату ОСОБА_2 складає 82 309,25 грн (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять грн. 25 коп.), що утворилася внаслідок не виконання своїх обов`язків старшим сержантом ОСОБА_1 .
У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 » службове розслідування вважається завершеним.
На адресу військової частини НОМЕР_2 за вх.№ 2777с від 24.02.2026 надійшов лист від командира військової частини НОМЕР_1 № 1655/2800 від 23.02.2026 з повідомленням про необхідність притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого сержанта ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.02.2026 № 83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_8 », з доданим актом приймання-передачі заборгованості з відшкодуванням завданих державі збитків від військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 . 
Матеріали службового розслідування щодо позивача були додані до реєстраційної картки в Системі електронного документообігу № 1655/2800 від 23.02.2026 (файл «Матеріали службового розслідування по ОСОБА_2 ..pdf» 29.03.2026 о 15:16:55 полковником ОСОБА_9 ). 
Після надходження всіх матеріалів службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_8 , було встановлено, зокрема, те, що згідно акта службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_8 , наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.02.2026 № 83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_8 » військову частину НОМЕР_2 повідомлено, що командиром військової частини НОМЕР_1 встановлено факт завдання державі збитків на загальну суму 82 309,38 гривень (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять гривень 38 копійок) з вини позивача під час перебування його на посаді бухгалтера (1 категорії) розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 . 
Відповідно до акта перевірки щодо правомірності нарахування та виплат грошового забезпечення від 17.11.2025 № 1655/13613 загальна сума переплати солдату ОСОБА_10 становить 82 309,38 гривень (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять гривень 25 копійок). Як встановлено службовим розслідуванням, сума надлишково виплачених коштів солдату ОСОБА_10 є розміром шкоди завданої військовій частині НОМЕР_1 . Зазначене надлишкове нарахування солдату ОСОБА_10 відбулося в наслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків позивачем, який станом на період з 05.2024 по 11.2024 виконував обов`язки бухгалтера (1 категорії) розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , був особою, відповідальною за підготовку відомостей про нарахування грошового забезпечення. 
Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.04.2026 № 563 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» сержанта ОСОБА_1 , штаб-сержанта 3 категорії відділення цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_2 за неналежне виконанням своїх службових обов`язків військової служби, порушення вимог абзаців 2, 3, 5, 8, статті 11, статей 16, 49, 58, абзаців 5, 9, 11, 13 статті 59, частини 1 статті 66, абзаців 11, 18, 27 статті 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статуту внутрішньої служби ЗСУ); статті 1, абзаців 1, 2, 6 статті 4, статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі – Дисциплінарний статут ЗСУ) притягнути до повної матеріальної відповідальності без урахування кратності на загальну суму 82 309,38 гривень (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять гривень 38 копійок) з внесенням до книги грошових стягнень та нарахувань (форма 35) на зазначену суму.
16.04.2026 позивачеві було доведено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2026. №563 про притягнення його до повної матеріальної відповідальності на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №83.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправними наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 » та наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2026 №563 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби ЗСУ.
Дія Статуту внутрішньої служби ЗСУ поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Відповідно до пункту 5 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно правовими актами. 
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (пункт 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ). 
Відповідно до пунктів 26-27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах. 
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права і командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут ЗСУ.
За положеннями статей 1,2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
В силу вимог пунктів 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.
У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення. Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком №608.
Згідно з пунктом 7 Порядку №608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі втрати або викрадення зброї чи боєприпасів.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно з пунктом 1 розділу III Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 1-6 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1-2 розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що передумовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є, зокрема проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Таке службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно- правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння). Результати службового розслідування фіксуються у акті службового розслідування, в якому і мають бути відображені усі зазначені вище складові, надана належна оцінка усім обставинам, встановленим під час проведення такого службового розслідування з урахуванням пояснень особи, відносно якої воно проведено, та, відповідно, має міститися висновок з урахуванням усіх обставин, встановлених під час проведення службового розслідування.
Також, Розділом VIII Порядку №608 врегульовано особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди.
Так, у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.
До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
У свою чергу, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон №160-ІХ.
Згідно з підпунктами 3-5 частини першої статті 1 Закону №160-1Х, командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу; матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (частина перша статті 3 Закону №160-ІХ).
Відповідно до частини другої статті 3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (частина третя статті 3 Закону №160-ІХ).
Згідно з статтею 5 Закону № 160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних Дій.
Згідно з положеннями статті 8 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 160-ІХ завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:
1) дії непереборної сили;
2) необхідної оборони;
3) крайньої необхідності;
4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;
5) виправданого службового ризику;
6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;
7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.
Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (частина третя статті 9 Закону № 160-ІХ).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для таких висновків:
- по-перше, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завдання ним прямої дійсної шкоди державі, внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди;
- по-друге, під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність; у свою чергу висновок за результатами службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин спричинення шкоди, встановлення наявності (або відсутності) у діянні складу порушення, вирішення питання щодо наявності (або відсутності) підстав для притягнення його до відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі;
- по-третє, Закон № 160-ІХ розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.
Системний аналіз вказаних норм, для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. 
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків. При цьому, саме акт службового розслідування є носієм доказової інформації про обставини встановлені під час його проведення. 
Відповідно до статті 11 Закону № 160-ІХ у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні. Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.
При встановленні протиправної поведінки особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини.
При цьому, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою військовослужбовця і настанням шкоди, вина саме у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.
Визнаючи наявний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями (неналежним виконанням обов`язків) старшого сержанта ОСОБА_1 та негативними наслідками (завданою шкодою) військова частина НОМЕР_1 в матеріалах службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 зазначила, що відповідно до акта перевірки щодо правомірності нарахування та виплат грошового забезпечення від 17.11.2025 № 1655/13613 загальна сума переплати солдату ОСОБА_2 становить 82 309,38 гривень (вісімдесят дві тисячі триста дев`ять гривень 25 копійок); сума надлишково виплачених коштів солдату ОСОБА_2 є розміром шкоди завданої військовій частині НОМЕР_1 . Зазначене надлишкове нарахування солдату ОСОБА_2 відбулося в наслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків старшим сержантом ОСОБА_1 , який станом на період з 05.2024 по 11.2024 виконував обов`язки бухгалтера (1 категорії) розрахункової групи фінансово- економічної служби військової частини НОМЕР_1 , був особою, відповідальною за підготовку відомостей про нарахування грошового забезпечення, що стало підґрунтям до притягнення позивача до матеріальної відповідальність.
Дійсно, відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 2 «забезпечувати своєчасне нарахування та виплату грошового забезпечення, заробітної плати, інших виплат особовому складу частини, передбачених законодавством».
Відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 2 «забезпечувати своєчасне здійснення установлених відрахувань з грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат особовому складу та перераховувати утримані суми за призначенням».
Відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 5 «організовувати і забезпечувати ведення бухгалтерського обліку відповідно до національних положень (стандартів) у державному секторі, а також інших нормативно-правових актів». 
Відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 15 «своєчасно вносити зміни до керівних документів з питань організації фінансового забезпечення, вести облік наказів, директив, вказівок і роз`яснень з питань ведення фінансового господарства». 
Відповідно до посадових інструкцій затверджених командиром військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 бухгалтера з грошового забезпечення розрахункової групи фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , а саме згідно пункту 19 «організовувати систему внутрішнього контролю та управління ризиками у фінансовому органі військової частини».
Разом із цим, механізм забезпечення військових частин регламентовано Правилами №280, відповідно до пункту 4.3 Правил якого підтвердженням виплати грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат (у тому числі через карткові рахунки) є розрахунково-платіжна відомість (реєстр про зарахування коштів на карткові рахунки), видатковий касовий ордер з підписом особи про отримання коштів. 
Таким чином основним документом бухгалтерського обліку військової частини, на підставі якого здійснюється нарахування та виплата грошового забезпечення є розрахунково-платіжна відомість. 
Згідно із вказаним вище пунктом правил відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу. 
До того ж за правилами пунктів 1.9 та 4.3 Правил №280 розрахунково-платіжні відомості до початку виплати грошового забезпечення і заробітної плати передаються начальнику штабу військової частини чи іншій посадовій особі, яка відповідає за облік особового складу в військовій частині, для перевірки відповідності записаних до відомостей посад та військовослужбовців, які їх обіймають, штату військової частини та списку особового складу. 
Про результати перевірки на кожній розрахунково-платіжній відомості робиться відмітка за підписом зазначеної посадової особи. 
Відтак виплата грошового забезпечення за розрахунково-платіжною відомістю можлива лише після її перевірки начальником штабу військової частини чи іншою посадовою особою, яка відповідає за облік особового складу в військовій частині. 
Тобто, згідно з наведеними вами нормами Правил №280 та загальним законодавством України, матеріальну відповідальність за загальним правилом несуть командир військової частини та начальник фінансового органу, а в частині перевірки кадрів — особа, яка підписала відомість.
З врахуванням викладеного вище вина позивача у переплаті грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 не доведена матеріалами службового розслідування, адже не має місця причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та наслідками.
При цьому, встановивши персональну фінансову відповідальність позивача, відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків, не давши оцінки діям командиру військової частини та начальнику фінансового органу.
Окрім того, суд вважає слушними доводи позивача про те, що здійснюючи службове розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 за рапортом начальника ФЕС військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_11 , результати якого затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 » комісія оминула положення Правил № 280, якими регулюється процедура здійснення заходів внутрішнього контролю та управління ризиками в процесі фінансового забезпечення в усіх військових частинах, які включені до мережі розпорядника бюджетних коштів, а також положення Інструкції № 905 щодо обліку виявлених порушень, що призвели до збитків (недоотримання ресурсів, незаконні витрати ресурсів, недостачі ресурсів), та прийняття рішень за ними.
Водночас, суд відхиляє доводи відповідача про порушення строку службового розслідування, який не може перевищувати двох місяців, оскільки судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2025 № 784 було призначене службове розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2025 № 856 було продовжене службове розслідування, а закінчене службове розслідування 21.01.2026, тобто в межах двомісячного строку.
Тому, наведені в акті службового розслідування висновки зроблені відповідачем без всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, зокрема, не було встановлено всіх умов притягнення позивача до матеріальної відповідальності, виходячи із приписів частини другої статті 3 Закону №160-ІХ.
Суд наголошує на тому, що відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.
При цьому, саме лише відтворення у наказі фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.
За наведених обставин, оскаржувані накази прийнято без з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; з порушенням принципу добросовісності, розсудливості, без дотримання принципу рівності перед законом та пропорційності (дотриманням необхідного балансу між будь- якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.
З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини другої статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позивач довів те, що оспорювані пункти наказу відповідача прийнятті відносно позивача безпідставно, а відповідачем не доведено зворотного.
Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункту 29).
У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Крім того, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші аргументи сторін, з урахуванням викладеного, не є суттєвими, а тому суд не надає правової оцінки таким.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, та внутрішнього переконання, приходить до висновку, що всі позовні вимоги підлягають задоволенню як похідні від протиправного застування до позивача дисциплінарної та матеріальної відповідальності оспорюваними пунктами 2 та 3 наказу відповідача.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Так, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.
У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, суд не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (висновок Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі №922/445/19, викладений у постанові від 03.10.2019).
Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.
Так, в питанні надання доказів суд звертає увагу на позиції Верховного Суду в постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Також, Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 у справі №821/1594/17 наголосив на необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним. Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №803/1032/18 (касаційне провадження №К/9901/69188/18) підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
У позовні заяві позивач зазначає, що для захисту свого порушеного права він звернулася до Адвокатського бюро «Назара Олексюка»; 08.04.2026 між ним та Адвокатським бюро «Назара Олексюка» був укладений Договір 06/4-2026 про надання правничої допомоги адвокатом, який був визначений п.1.4. Договору, Олексюком Н.М., а пунктом 1.1. Договору визначено, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів Клієнта в спорі з військовими частинами А4076 та А7047 щодо скасування наказів у Чернігівському окружному адміністративному суді; сторони погодили, що гонорар адвоката за представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції становить 20 000 (двадцять тисяч) грн; оплату гонорару здійснено 11.04.2026.
Водночас вказані документи не долучено до позову, окрім ордеру на надання правничої допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності.
Окірм того, матеріали справи не містять документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (зокрема, квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), тому на момент розгляду справи суд не здійснює розподіл витрат на правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №83 «Про результати службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 ».
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.04.2026 №563 «Про притягнення до матеріальної відповідальності». 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ). 
Відповідач - військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_6 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_2 ).
Відповідач – військова частина НОМЕР_2 (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_7 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_3 ). 

Суддя Марія ДУБІНА