Гребінківський районний суд Полтавської області 
___________________________________________________________________________________
  	Справа №: 528/1079/25	

Провадження № 2/528/246/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
21 травня 2026 року   	м. Гребінка	

21 травня 2026 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Татіщевої Я.В., секретаря Ігнатущенко І.М., з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача, адвоката Барташа М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Гребінка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в: 

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЕЙС») Поляков О.В. звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом.
В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 05.04.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 444332189 у формі електронного документа з використанням електронного підпису - MNV88G8X, на суму 23850,00 грн., шляхом безготівкового переказу на картку №5167-80хх-хххх-0175, через банк провайдер.
Зазначає, що 28.11.2018 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу, за яким новому кредитору відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №444332189 від 05.04.2023 року. 
Вказує, що 31.07.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 31/0724-01, за яким новому кредитору відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №444332189 від 05.04.2023 року.
Крім того, 08.07.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №444332189 від 05.04.2023 року. 
Вказує, що в супереч умов договору кредитної лінії, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі – 90732,71 грн., яка складається з наступного: 19879,80 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 70852,91 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість за санкціями (пеня, штрафи).
Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №444332189 від 05.04.2023 року у розмірі 90732,71 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 

Ухвалою від 25.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
13.01.2026 року від представника відповідача, адвоката Барташа М.М., надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву, оскільки дорученням від 23.12.2025 року для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначенні п.п. 1-2, 9-23, 26-29 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу», він був призначений представником відповідача, та того ж дня подав відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та повністю заперечує щодо їх задоволення.
Ухвалою суду від 13.01.2026 року клопотання представника позивача задоволено, витребувано у банка емітента АТ «ОЩАДБАНК» інформацію, що має істотне значення для правильного вирішення спору в суді.
16.01.2026 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що доводи представника відповідача, зазначені у відзиві на позов, не відповідають фактичним обставинам, які зазначені у позовній заяві та підтверджуються письмовими доказами, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат, не зменшуючи витрати на правову допомогу, оскільки стороною позивача надані належні докази обсягу та розміру наданих послуг адвоката. 

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без його присутності.
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала факт отримання нею кредитних коштів у вказаній у позовній заяві сумі, але просила зменшити розмір відсотків, які нараховані позивачем, скільки це для неї, як багатодітної матері та особи, яка не має стабільного доходу, тяжкий фінансовий тягар.
Представник відповідача, адвокат Барташ М.М. у судовому засіданні просив суд при ухваленні рішення застосувати до відповідних правовідносин висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі №679/1103/23 та зменшити розмір стягуваних відсотків на 50000,00 грн., а також зменшити розмір правової допомоги, яка не є співмірною зі складністю справи. 

Заслухавши доводи учасників справи, з`ясувавши обставини в межах наданих письмових доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 05.04.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №444332189 у формі електронного документа з використанням електронного підпису - MNV88G8X, на суму 23850,00 грн., шляхом безготівкового переказу на картку №5167-80хх-хххх-0175 через банк провайдер.
Відповідно до умов договору: кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної ліні у розмірі кредитного ліміту на суму 25000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 23850 гр. 00 коп. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 20.04.2023 року. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за договором позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 15 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1144,80 грн. Дисконтна процентна ставка – 3,65% -766,50%, індивідуальна процентна ставка – 383,25-766,50%, базова процентна ставка – 766,50%, після закінчення дисконтного періоду – 1087,70%, тип процентної ставки – фіксована, реальна річна процентна ставка, процентів річних – 12466,25%. Строк кредитування до 1826 днів.
До договору додано паспорт споживчого кредиту «СМАРТ» до договору №444332189 від 05.04.2023 року (а.с. 28-38). 
Платіжною інструкцією (МО) №6073250817 від 06.04.2023 року підтверджується, що на картку №5167-80ХХ-ХХХХ-0175, отримувач ОСОБА_1 , було перераховано грошові кошти у розмірі – 23850,00 грн., дата валютування 05.04.2023 року (а.с. 09, 139-143).

28.11.2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди щодо продовження строк договору. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №230 від 23.05.2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 39784,59 грн. (а.с. 73-74, 75-87).
31.07.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 31/07/24-01. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог. В подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди щодо продовження строку договору. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 31.07.2024 року до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 року, від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 90732,71 грн. (а.с.63-64, 67-72 зврт.). 
08.07.2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії.
Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 року від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 90732,71 грн.(а.с. 55-62.).

Із розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №444332189 від 05.04.2023 року вбачається, що станом на дату продажу, а саме на 23.05.2023 року, ОСОБА_1 мала заборгованість у розмірі 39784,59 грн. (а.с.48-48 зврт.).
Із розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №444332189 від 05.04.2023 року вбачається, що станом на дату продажу, а саме на 31.07.2024 року, ОСОБА_1 мала заборгованість у розмірі 90732,71 грн. (а.с. 46-47).
Згідно виписки з особового рахунку за договором кредитної лінії №444332189 від 05.04.2023 за період 08.07.2025 року – 31.07.2025 року ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» станом на 31.07.2025 року має заборгованість у розмірі – 90732,71 грн., яка складається з наступного: 19879,80 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 70852,91 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн. – заборгованість за санкціями (пеня, штрафи) (а.с.45).

Матеріали справи свідчать про те, що договір укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Порядок укладення електронного договору передбачено нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.
Зі змісту статті 1054 ЦК України слідує, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає, що передбачено ст. 1077 ЦК України.
За нормою п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі i на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, про що свідчить норма ст. 514 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.

Однак, у постанові Верховного суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що встановлений сторонами договору розмір річних відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволення у розмірі 39759,60 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом/тілом кредиту – 19879,80 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 19879,80 грн.

Крім того, згідно з пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Правнича допомога ТОВ «ФК «ЕЙС» надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги №11/08/25-01 від 11.08.2025 року, укладеного з Адвокатським бюро «СОЛОМКО та ПАРТНЕРИ» (а.с. 43-44 зврт.).
11.08.2025 року між Адвокатським бюро «СОЛОМКО та ПАРТНЕРИ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги №25770744957 від 11.08.2025 року (а.с. 42).
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг, що є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги, загальна вартість наданих послуг складає 7000,00 грн.(а.с. 41).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, Баришевський проти України, Меріт проти України та ін.).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, часткового задоволення позову, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, а також зважаючи на те, що розгляд справи не вимагав складного процесу доказування, а законодавча база та судова практика такої категорії справ не зазнавала будь-яких змін, що викликали б необхідність її опрацювання, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить стягнути 3067,40 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, що на думку суду є співмірним та відповідає складності справи.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83 ,89, 141, 142, 247, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354-356 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, ЄДРПОУ 42986956 Рахунок: НОМЕР_2 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», заборгованість за договором кредитної лінії №444332189 від 05.04.2023 року в сумі 39759 (тридцять дев`ять сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 60 коп., з яких: 19879,80 грн. – сума заборгованості за кредитом, 19879,80 грн. – сума заборгованості за відсотками.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, ЄДРПОУ 42986956 Рахунок: НОМЕР_2 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», судовий збір в сумі 1061 (одна тисяча шістдесят одна) грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ 42986956, адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, ЄДРПОУ 42986956 Рахунок: НОМЕР_2 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», витрати на правову допомогу у сумі 3067 (три тисячі шістдесят сім) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя  	Я. В. Татіщева