Справа № 489/790/26 
Провадження № 2/489/1209/26

РІШЕННЯ
Іменем України

11 травня 2026 року м. Миколаїв 

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Костюченко Г.С.,
із секретарем судового засідання - Савковою К.А.,
за участі представника позивача - Кукси О.О.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, 
встановив:
В лютому 2026 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача - ОСОБА_1  батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Малолітні діти перебувають на обліку служби у справах дітейадміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради. Матір ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Спеціалістами служи у справах дітей проведено комісійну роботу за адресою проживання дітей та їх матері, в ході проведення роботи встановлено ,що умови проживання родини вкрай незадовільні. Житло в антисанітарному стані, всюди бруд, дитячі речі захаращені, діти голодні та брудні. Матір не приділяє вихованню та утриманню дітей належної уваги, не піклується про їх стан здоров`я. Комісійно було прийнято рішення про вилучення дітей у матері та розміщення їх в КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2».
На засіданні комісії виконкому Миколаївської міської ради з питань захисту прав дітей 24.12.2025 року затверджено питання про позбавлення батьківських прав гр.. ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також просили стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі частини від усіх видів доходу відповідача але не менше 5% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 10.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 16.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів, а саме просила стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі частки від усіх видів заробітку відповідача.
Відповідач у судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог та проти позбавлення її батьківських прав відносно її дітей, повідомила суд про намір повернути дітей, зазначила що змінила спосіб життя, офіційно працевлаштувалась, змінила місце проживання де умови проживання будуть відповідати найкращим інтересам дітей.
Суд дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Судом встановлено, що відповідач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , а/з № 130, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , а/з № 622.
Матір ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Малолітні діти перебувають на обліку служби у справах дітейадміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, відповідно до наказу Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району №123 від 01.12.2025 року та 122 від 01.12.2025 року (а.с.23, 31).
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, наданим позивачем, виявлено, що діти постійно проживають з проживають з матір`ю ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_2 . Умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним умовам, в квартирі відсутня техніка, умови не придатні для проживання дітей, житло захаращене брудним ганчір`ям, спальні місця не придатні та не об лаштовані для дітей, речі брудні, звалені в кутку, відсутній запас продуктів, предметів гігієни.(а.с. 33) 
Комісійно було прийнято рішення про вилучення дітей у матері та розміщення їх в КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2». В подальшому, відповідно до наказу Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району від 26.12.2025 року №135 та №136 дітей  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасово влаштовано до ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 строком до 26.06.2026 року для тимчасового утримання дітей (а.с.37,38).
Актами про факт передачі дітей від 26.12.2026 року,  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 передано ОСОБА_4 (а.с.39, 40).
Відповідно до листа Департаменту патрульної поліції УПП в Миколаївській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП ( а.с.35).
Відповідачка байдужа до долі своїх дітей, на контакти зі службою не йде, не виявляє бажання повернути свої дітей.
Згідно висновку органу опіки і піклування № 1771/02.02.01-22/04/14/26 від 22.01.2026, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1  відносно дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З наведеного висновку вбачається, що матір дітей не приділяє вихованню та утриманню дітей належної уваги, не піклується про стан їх здоров`я. 
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.
Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка матері дитини - ОСОБА_1 , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дітей на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток.
У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначив, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.
Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано достатніх та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а саме, відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дітей, або свідчили б про те, що наявність батьківських прав у ОСОБА_1 дійсно суперечить інтересам дітей та зумовлюють застосування до неї такої виключної міри як позбавлення батьківських прав.
Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт притягнення матері до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП. З відомостей реєстру судових рішень, судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 складались протоколи про адміністративне правопорушення передбачені ч.2 ст.184 КУпАП, в результаті розгляду справи матеріали про адміністративне правопорушення у справі №489/3065/24, 489/7376,24, №489/10366/24 об`єднані в одне провадження та постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 07.02.2025 року справ №№489/10366/24 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч.2 ст.184 КУпАП.
Постановою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 12.02.2026 року провадження у справі № 489/9823/25 притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за ч.2 ст.184 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не містить достатніх фактичних даних щодо свідомої винної поведінки ОСОБА_1 , направленої на ухилення від виконання батьківських обов`язків та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення її батьківських прав. Окрім того, відповідно з частинами 5, 6 статті 19 СК України, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.
До того ж акт обстеження житлово-побутових умов проживання складено за результатами відвідування комісією житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , проте відповідно до Інформації про зареєстроване місце проживання особи ОСОБА_1 значиться за адресою: АДРЕСА_1 , за цією ж адресою зареєстровані та проживають її діти, відтак суд не приймає до уваги вказаний акт як, доказ неналежних умов проживання оскільки обстеження було проведено за адресою відмінною від адреси реєстрації.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Судом не було встановлено фактів негативного впливу ОСОБА_1 на її малолітніх дітей, або обставин, які свідчили б про те, що наявність у відповідача батьківських прав дійсно суперечить інтересам дітей.
За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги незгоду відповідача щодо позбавлення її батьківських прав, намір відповідачки на повернення дітей та врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено, що мати дітей не приймає участі у їх житті. Однак ОСОБА_1 категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її дітей.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки позивачем не було доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до дітей та неможливість виправлення її поведінки в кращу сторону, при цьому суд враховую категоричну позицію відповідачки проти позбавлення її батьківських прав відносно її дітей та намір повернення їх додому.
Разом із тим, з метою захисту інтересів малолітньої, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі №735/308/21 (провадження № 61-10098св23).
Оскільки позовна вимога про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей є похідною від вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав, яка задоволенню не підлягає, відповідно і вимога про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача. 
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд -
вирішив:
В задоволені позову Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгульський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, адреса: вул..Адміральська, 20, код ЄДРПОУ 04056612;
Відповідач: ОСОБА_1 ,місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради.

Суддя Г.С. Костюченко

Повний текст рішення складено 11 травня 2026.