ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2026 р. Справа№ 916/2760/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Крижного О.М.
суддів: Ткаченка Б.О. 
Майданевича А.Г. 

секретар судового засідання: Нечасний О.Л. 
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання 
розглянувши апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті 
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 (повний текст підписано 16.02.2026)
у справі №916/2760/25 (суддя Марченко О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранслайн»
до Державної служби України з безпеки на транспорті 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про стягнення 375 076 грн.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранслайн» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Служба) про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства 375 076 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.12.2021 працівниками структурного підрозділу Служби винесено постанови (від 14.12.2022 ВМ №00002972, від 14.12.2022 ВМ №00002971, від 14.12.2022 ВМ №00002961 та від 14.12.2022 ВМ №00003296) про притягнення Струшкевича М.І. до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), на підставі яких Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса; далі - Київський ВДВС) відкрито виконавчі провадження (НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4), при цьому в процесі примусового виконання постанов позивачем було сплачено кошти у сумі 375 076 грн; проте рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2022 у справі №947/8446/22 визнано протиправними та скасовано постанови Служби, у зв`язку з чим кошти у сумі 375 076 грн є такими, що безпідставно утримані, та підлягають стягненню на користь позивача згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранслайн» задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранслайн» 340 000,00 грн. безпідставно утриманих коштів та 5 100,00 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2022 у справі №947/8446/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 визнано протиправними та скасовано постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002972, №00002971, №00002961 і №00003296 про застосування адміністративно-господарських штрафів, то правові підстави утримання Державою стягнутого з позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 340 000 грн відпали. Доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 340 000 грн матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога Товариства про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набутих коштів у сумі 340 000 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що ж до вимоги позивача стосовно стягнення з Державного бюджету України 35 076 грн, які були стягнуті Київським ВДВС як суми виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчих проваджень в межах виконавчих проваджень НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_2 і НОМЕР_4, то вона не підлягає задоволенню, оскільки належним відповідачем у справі з якого підлягає стягненню наведена сума, є Київське ВДВС, проте Товариство звертаючись до суду з даним позовом, визначило Київське ВДВС як третю особу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва в частині стягнення з Державного бюджету України коштів у розмірі 340 000,00 грн, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та розгляд апеляційної скарги здійснювати за участю особи, яка діє від імені та інтересах відповідача.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не правильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
Так, скаржник вказав, що бюджетним законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів. 
За твердженням скаржника, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у спосіб, визначений приписами ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України та пунктами 3, 5 Порядку № 787, покликане забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом пункту 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету.
Отже, як зазначає апелянт, стягнення на користь платника суми сплаченого ним до Державного бюджету України штрафу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України суперечить приписам наведених норм бюджетного законодавства, адже в такому випадку сплачена сума адміністративно-господарського штрафу продовжуватиме обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою. Аналогічний аналіз викладений в Окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року у справі 910/5880/21.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував вищезазначені обставини, не застосував норми Бюджетного Кодексу та Порядку № 787, що в результаті призвело до ухвалення незаконного рішення. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранслайн» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не скористались своїм правом та не подали відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Як встановлено судом першої інстанції, 14.12.2021 відповідачем прийнято постанови серії ВМ №00002972, №00002971, №00002961 і №00003296 про застосування адміністративно-господарських штрафів, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 1321 КУпАП.
Київським ВДВС:
- 26.01.2022 прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002961 (про стягнення 102 000 грн штрафу), про арешт коштів боржника, про стягнення 10 200 грн виконавчого збору та про стягнення 269 грн мінімальних витрат виконавчого провадження, 31.01.2022 прийнято постанову про арешт майна боржника;
- 01.02.2022 прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002972 (стягнення 102 000 грн штрафу) та про стягнення 269 грн мінімальних витрат виконавчого провадження, 11.02.2022 прийнято постанову про стягнення 10 200 грн виконавчого збору;
- 01.02.2022 прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002971 (стягнення 102 000 грн штрафу), про стягнення 10 200 грн виконавчого збору та про стягнення 269 грн мінімальних витрат виконавчого провадження;
- 01.02.2022 прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00003296 (про стягнення 34 000 грн штрафу), про стягнення 3 400 грн виконавчого збору та про стягнення 269 грн мінімальних витрат виконавчого провадження.
Товариством вказані суми були оплачені платіжними інструкціями від 08.02.2022 №ОСІ5299 на суму 112 469 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68437003»), від 08.02.2022 №ОСІ5300 на суму 112 469 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68364340»), від 08.02.2022 №ОСІ5301 на суму 112 469 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68437079») і від 08.02.2022 №ОСІ5302 на суму 37 669 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68420417»).
Постановами Київського ВДВС: від 15.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_1, від 15.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_2, від 15.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_4 та від 18.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_3.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2022 у справі №947/8446/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 визнано протиправними та скасовано постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002972, №00002971, №00002961 і №00003296 про застосування адміністративно-господарських штрафів.
Тобто, вказане рішення набрало законної сили 20.12.2022.
З наведеного вбачається, що на момент перерахування Товариством Київському ВДВС сум адміністративно-господарських штрафів, виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження юридична підстава для такого стягнення існувала - були чинними постанови про застосування штрафів та відкриті виконавчі провадження.
Слід зазначити, що Порядок №787, на який посилається відповідач, застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів, а оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку стягнуто до бюджету з позивача, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється.
Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу, платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади, за умови його невідповідності закону, не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)).
За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема, утримує в себе.
З огляду на наведене на спірні правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Оскільки рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2022 у справі №947/8446/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 визнано протиправними та скасовано постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002972, №00002971, №00002961 і №00003296 про застосування адміністративно-господарських штрафів, то правові підстави утримання Державою стягнутого з позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 340 000 грн відпали.
Доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 340 000 грн матеріали справи не містять.
Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.
Північний апеляційний господарський суд вважає висновки місцевого господарського суду про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набутих коштів у сумі 340 000 грн. законними та обґрунтованими з наступних підстав. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції, постановами від 14.12.2021 серії ВМ №00002972 накладено штраф у сумі 51 000 грн, серії ВМ №00002971 - 51 000 грн, серії ВМ №00002961 - 51 000 грн, серії ВМ №00003296 - 17 000 грн.
Київським ВДВС було відкрито чотири виконавчих провадження з примусового виконання зазначених постанов, які на даний час завершені, а саме: від 26.01.2022 НОМЕР_3 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002961 (про стягнення 102 000 грн штрафу); від 01.02.2022 НОМЕР_1 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002972 (стягнення 102 000 грн штрафу); від 01.02.2022 НОМЕР_2 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002971 (стягнення 102 000 грн штрафу); від 01.02.2022 НОМЕР_4 з примусового виконання постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00003296 (про стягнення 34 000 грн штрафу).
Товариством було оплачено штрафи, що підтверджується платіжними інструкціями від 08.02.2022 №ОСІ5299 на суму 112 469 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68437003»), від 08.02.2022 №ОСІ5300 на суму 112 469 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68364340»), від 08.02.2022 №ОСІ5301 на суму 112 469 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68437079») і від 08.02.2022 №ОСІ5302 на суму 37 669 грн (призначення платежу «Оплата штрафу з/г виконавч. провадження № 68420417»).
Постановами Київського ВДВС: від 15.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_1, від 15.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_2, від 15.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_4, від 18.02.2022 закінчено виконавче провадження НОМЕР_3.
Не погоджуючись з постановами від 14.12.2021 ВМ №00002972, серії ВМ №00002971, серії ВМ №00002961 і серії ВМ №00003296 ОСОБА_1. 28.04.2022 оскаржив їх до Київського районного суду міста Одеси, рішенням якого від 11.07.2022 зі справи №947/8446/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022, позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення задоволено; визнано протиправними та скасовано, зокрема, постанови від 14.12.2021 ВМ №00002972, серії ВМ №00002971, серії ВМ №00002961 і серії ВМ №00003296.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, рішення Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2022 у справі №947/8446/22, залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022, набрало законної сили 20.12.2022.
05.06.2025 позивач надіслав відповідачу лист від 04.06.2025 вих. №0406-01, в якому просив повернути Товариству 340 000 грн,
Листом від 01.07.2025 №5702/19/15-25 відповідач повідомив позивача про те, що: у заяві не дотримано послідовність зазначення інформації та в неповному обсязі вказані необхідні реквізиті відповідно до Порядку №787, а саме: не зазначено місцезнаходження банку, у якому відкрито рахунок отримувача коштів; крім того, додані до заяви копії платіжних інструкцій від 08.02.2022 №ОСІ5299, ОСІ5300, ОСІ5301, ОСІ5302 містять інформацію про зарахуванні коштів на депозитний рахунок Київського ВДВС, а не до бюджету; водночас, разом із заявою не подано копії платіжних інструкцій, згідно з якими органом державної виконавчої служби перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету на виконання постанов про застосування адміністративного штрафу від 14.12.2021 серії ВМ №00002972, від 14.12.2021 серії ВМ №00003296, від 14.12.2021 серії ВМ №00002961 та від 14.12.2021 серії ВМ №00002971; у разі надсилання платником, на якого було накладено адміністративне стягнення, заяви на повернення (перерахування коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів), складеної відповідно до вимог Порядку №787, та копій платіжних інструкцій, якими органом державної виконавчої служби перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, Укртрансбезпека розгляне її відповідно до вимог чинного законодавства.
Позивач звернувся до Київського ВДВС з листом від 02.07.2025 вих. №0207-01, в якому просив надати оригінали або копії документів на переказ, та/або паперові копії електронних розрахункових документів, які підтверджують перерахування Київським ВДВС коштів до бюджету на виконання постанов Державної служби України з безпеки на транспорті, які були підставою для відкриття виконавчих проваджень від 01.02.2022 НОМЕР_1, від 01.02.2022 НОМЕР_2, від 26.01.2022 НОМЕР_3 і від 01.02.2022 НОМЕР_4.
З матеріалів справи вбачається, що відсутня відповідь Київського ВДВС на вказаний лист позивача.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (абзац другий пункту 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, у редакції, чинній на момент винесення постанов).
Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта (за обставинами справи - позивача), є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням. Правовідносини сторін спору щодо накладення та сплати відповідного штрафу є публічно-правовими. Оскарження такої постанови як акта суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративного суду.
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
З огляду на наведені приписи, а також враховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.
Відповідно до абзаців першого і дев`ятого пункту 5 розділу І Порядку №787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша і друга статті 1212 ЦК України).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з огляду на наведене на спірні правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Оскільки рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2022 у справі №947/8446/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022 визнано протиправними та скасовано постанови від 14.12.2021 серії ВМ №00002972, №00002971, №00002961 і №00003296 про застосування адміністративно-господарських штрафів, то правові підстави утримання Державою стягнутого з позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 340 000 грн відпали.
Доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 340 000 грн матеріали справи не містять.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених висновків.
Господарський суд міста Києва дійшов правильного висновку, що вимога Товариства про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача безпідставно набутих коштів у сумі 340 000 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо вимог позивача стосовно стягнення з Державного бюджету України 35 076 грн, які були стягнуті Київським ВДВС як суми виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчих проваджень в межах виконавчих проваджень НОМЕР_3, НОМЕР_1, НОМЕР_2 і НОМЕР_4, то вона не підлягає задоволенню, оскільки належним відповідачем у справі з якого підлягає стягненню наведена сума, є Київське ВДВС, проте Товариство звертаючись до суду з даним позовом, визначило Київське ВДВС як третю особу.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. 
Колегія суддів не приймає як безпідставне твердження скаржника, що бюджетним законодавством передбачено спеціальний позасудовий порядок повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів, оскільки як було встановлено вище позивач звертався в позасудовому порядку до відповідача з відповідним листом, який був залишений відповідачем без виконання. 
Водночас, колегія суддів відзначає, що зазначені скаржником обставини не можуть вважатись перешкодою для позивача щодо безпосереднього звернення в суд з позовною заявою про повернення з Державного бюджету помилково сплачених коштів. 
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що прохальна частина позовної заяви, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з відповідача за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови).
За твердженням скаржника, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у спосіб, визначений приписами ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України та пунктами 3, 5 Порядку № 787, покликане забезпечити збалансованість державного бюджету, оскільки за змістом пункту 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України таке повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів не є видатком бюджету.
Слід зазначити, що Порядок №787, на який посилається відповідач, застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету коштів, а оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку стягнуто до бюджету з позивача, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється.
Щодо посилання скаржника на окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду щодо постанови Великої Палати верховного Суду від 08.08.2023 року у справі 910/5880/21, колегія суддів зазначає, що посилання на окремі думки суддів не є належним правовим обґрунтуванням підстав апеляційного оскарження судових рішень, оскільки неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновків, викладених у окремій думці судді, не визначено ст. 254 Господарського процесуального кодексу України як підстава апеляційного оскарження судових рішень. Згідно із ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрема думка не є джерелом правозастосовчої практики для суддів відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій» та ст. 11 Господарського процесуального кодексу України.
Схожий за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2020 року у справі № 920/653/18 та від 07.10.2021 року у справі № 922/3447/20.
Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду. 
Суд констатує право сторони за звернення до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. У межах розгляду справи права відповідача не були порушені. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним із основних завдань Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (абзац другий пункту 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, у редакції, чинній на момент винесення постанов).
Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є актом індивідуальної дії (правозастосовним актом), який стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постанові суб`єкта (за обставинами справи - позивача), є обов`язковою для нього, а її дія вичерпується виконанням. Правовідносини сторін спору щодо накладення та сплати відповідного штрафу є публічно-правовими. Оскарження такої постанови як акта суб`єкта владних повноважень належить до юрисдикції адміністративного суду.
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
З огляду на наведені приписи, а також враховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Укртрансбезпека.
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України (у чинній редакції) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Відповідно до абзаців першого і дев`ятого пункту 5 розділу І Порядку №787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша і друга статті 1212 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги. 
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст.275, 276, ст. 281 - 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 - залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 - залишити без змін. 
3. Судовий збір, сплачений Державною службою України з безпеки на транспорті за подання апеляційної скарги, покласти на Державну службу України з безпеки на транспорті.
4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287 - 291 ГПК України.
Повний текст постанови складено 11.05.2026.

Головуючий суддя О.М. Крижний 

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич