Справа № 495/9129/25
№ провадження 2-а/495/22/2026
р і ш е н н я
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

30 квітня 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород – Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі: 
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Чибукової О.В.
справа № 495/9129/25
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород – Дністровському справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Білгород – Дністровський районний відділ поліції ГУНП в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
представника позивача - Холудєєва Б.Є.
представника відповідача в режимі відеоконференції – Уткіної К.С.
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Білгород – Дністровський районний відділ поліції ГУНП в Одеській області, у якому просить визнати дії інспектора Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області майора поліції Баргамон Олександра Юрійовича неправомірними та скасувати постанову серії ЕНА № 6175799 від 18.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП – у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. 
Стислий виклад вимог позивача та заперечень відповідача
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідності до постанови від 18.11.2025 року серії ЕНА № 6175799, інспектор Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області майор поліції Баргамон О.Ю. встановив, що 18.11.2025 року о 11:31 год. на трасі Р-72 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «TOYOTA» з причепом д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, не мав категорії ВЕ, чим порушив п. 2.1. «а» ПДР України – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, внаслідок чого Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.
Позивач стверджує, що жодним чином не порушував правил дорожнього руху, автомобіль «TOYOTA НІАСЕ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом знаходився на узбіччі, позивач ремонтував колесо, у зв`язку із чим останній категорично заперечував проти складання інспектором поліції постанови про накладення адміністративного стягнення, декілька разів просив надати його докази того, що саме позивачем було порушено, проте інспектор поліції вимогу позивача проігнорував та не надав жодних доказів щодо порушення позивачем ПДР України.
Крім того, позивач стверджує, що йому не було надано можливості надати свої пояснення та заперечення стосовно суті інкримінованого йому адміністративного правопорушення, більш того, в постанові взагалі відсутнє місце для надання таких заперечень та пояснень.
Тобто, посилання інспектора поліції на те, що позивач керував автомобілем «TOYOTA НІАСЕ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_1 , є безпідставним, та жодними доказами не підтверджується.
Також, поліцейські не надали жодного документа до відеорегістратора, а саме чи сертифікований вказаний відеорегістратор.
Після висловлення звинувачень, відповідач на місці зупинки виніс оскаржувану постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, досліджені докази, заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, чим відповідач грубо порушив ст.ст. 278, 279 КУпАП.
У зв`язку із викладеним, позивач вважає дії інспектора поліції неправомірними, а складену ним постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням права позивача на захист. 
Відповідач, не погодившись із вимогами позовної заяви, надав до суду відзив, у якому зазначає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю, виходячи з наступного.
У відповідності до постанови від 18.11.2025 року серії ЕНА № 6175799, інспектор Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області майор поліції Баргамон О.Ю. встановив, що 18.11.2025 року о 11:31 год. на трасі Р-72 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «TOYOTA» з причепом д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, не мав категорії ВЕ, чим порушив п. 2.1. «а» ПДР України – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, внаслідок чого Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн. 
Відповідно до п. 2.1. «а» ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Відповідно до п. 2.13. ПДР України визначено, що право на керування транспортними засобами особам може бути надано: автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії ВЕ, С1Е, СЕ), а також тими, що призначені для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - з 19-річного віку. Категорії BE, C1E, CE, D1E, DE — состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів. 
Відповідно до наданої ОСОБА_1 копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , повна маса причепа, д.н.з. НОМЕР_1 становить 1750 кг. 
Доводи Позивача про те, що він нібито не керував транспортним засобом, а автомобіль з причепом начебто перебували припаркованими на узбіччі дороги є необґрунтованими та такими, що не спростовують складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Сам по собі факт перебування транспортного засобу на узбіччі не звільняє особу від адміністративної відповідальності, оскільки очевидно, що транспортний засіб попередньо перебував у русі та був доставлений до місця зупинки шляхом керування ним Позивачем. Крім того на місце скоєння адміністративного правопорушення не було жодних осіб крім Позивача. Інше тлумачення суперечило б здоровому глузду та призводило б до можливості уникнення відповідальності шляхом формального посилання на зупинку транспортного засобу. Крім того, посилання Позивача на позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, не підтверджені жодними належними доказами.
Як вбачається з наданого відеозапису, Позивач не заявляв жодних клопотань для надання пояснень, не наполягав на внесенні зауважень або заперечень до постанови, не вимагав участі захисника, добровільно підписав постанову та отримав її копію. 
Сам факт того, що Позивач у подальшому змінив свою позицію та почав заперечувати обставини правопорушення, не свідчить про позбавлення Позивача можливості скористатися своїми правами та не може бути підставою для скасування законної постанови, а навпаки свідчить про те, що ОСОБА_1 намагається уникнути відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення шляхом звернення до суду. 
Відносно посилання Позивача на те, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення йому нібито не було надано жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення, то зазначає, що норми КУпАП не містять обов`язку для співробітника поліції на місці вчинення адміністративного правопорушення пред`являти або вручати особі всі наявні докази. 
Потрібно чітко розмежовувати обов`язок органу належним чином зібрати докази та право особи ознайомитися з матеріалами справи у порядку, визначеному законом. 
Факт того, що Позивач під час винесення постанови не заявляв клопотань про надання доказів, не наполягав на їх огляді та добровільно підписав постанову, свідчить про відсутність процесуальних перешкод у реалізації ним своїх прав та обрання ОСОБА_1 саме пасивної моделі поведінки при розгляді справи про адміністративне правопорушення. 
Крім того, відповідач звертає увагу на той факт, що на заяву Позивача про ознайомлення із матеріалами справи, уповноважена особа Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надіслала йому відповідь від 26.11.2025 року № 270920-2025, де було чітко зазначено, що для ознайомлення із вказаними матеріалами ОСОБА_1 необхідно звернутись особисто до територіального відділу поліції із документом, що засвідчують особу. Тобто, жодне право Позивача в цьому випадку не було порушено, а тому вказані вище доводи Позивача є необґрунтованими та підлягають відхиленню.
Доводи Позивача про те, що інспектор поліції був зобов`язаний розглянути справу виключно за місцем вчинення адміністративного правопорушення, а тому нібито незаконно виніс постанову безпосередньо на місці його вчинення, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм КУпАП.
Відповідно до ст. 276 КУпАП, справи про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. 
Разом з тим, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015, словосполучення «за місцем його вчинення» означає територіальну юрисдикцію органу, уповноваженого розглядати справу, а не конкретну фізичну локацію.
Зазначає, що вимоги ст. 278 КУпАП були дотримані, а саме: компетенція посадової особи була належною, що не заперечується самим Позивачем; матеріали справи були правильно складені та були достатніми для розгляду справи (відомості про особу, транспортний засіб, суть правопорушення тощо); сповіщувати осіб не було необхідності, адже справа розглядалась безпосередньо на місці за участі всіх учасників справи; заявляти клопотання про витребування додаткових матеріалів мають експерт, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілий, законні представники та захисник; клопотання Позивачем не заявлялися, а відтак відсутній сам предмет їх вирішення.
Крім того, належно звернути увагу на те, що відповідно до відеозапису 4355241202519854638.mp4 вбачається, що Позивач (1:01) каже: Я понімаю, що там порушив, там цей. Поліцейський повідомляє Позивача (1:04): У вас стоп не працює. Він розбитий, десь вдарили його? Позивача відповідає (1:07): Та це тільки що стовпчиком. Отже, враховуючи те, що Позивач перевозив дерев`яні стовпчики в прицепі, вказане відео спростовує твердження Позивача, що він не здійснював рух, а просто стояв на узбіччі дороги. 
Відповідач наполягає, що розбити ліхтар стоп Позивач міг виключно та лише під час руху за рахунок рухомості вантажу, який він віз. 
Крім того, Позивач сам же визнав на відео, що він порушив ПДР України та ніяких заперечень працівникам поліції він не надавав, ніяким чином не доводив свою невинуватість.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
03 грудня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито спрощене позовне провадження.
15 січня 2026 року до суду від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.
28 січня 2026 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області витребувано докази по справі.
10 лютого 2026 року, на виконання ухвали від 28.01.2026, до суду надійшли витребувані докази.
Представник позивача у судовому засіданні наполягав на необхідності позов задовольнити. Надав письмові пояснення, відповідно до яких категорично із відзивом не погоджується, оскільки фактично відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом. 
Крім того, представник позивача стверджує, що відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу винуватості позивача.
Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.
У відповідності до постанови від 18.11.2025 року серії ЕНА № 6175799, інспектор Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області майор поліції Баргамон О.Ю. встановив, що 18.11.2025 року о 11:31 год. на трасі Р-72 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «TOYOTA» з причепом д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, не мав категорії ВЕ, чим порушив п. 2.1. «а» ПДР України – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, внаслідок чого Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн./а.с. 17/
Позивачем надано до суду копії свідоцтва про реєстрацію автомобіля та копію свідоцтва про реєстрацію причепу.
Відповідно до наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , повна маса причепа, д.н.з. НОМЕР_1 становить 1750 кг, маса без навантаження – 750 кг. 
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, повна маса легкового пасажирського автомобіля «TOYOTA» - 2800 кг. /а.с.13-15/
Відповідно до копії посвідчення водія ОСОБА_1 має право на керування транспортними засобами категорії: В, В1, С, С1, А, А1, D./а.с. 12/
Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП, оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Пунктом 1 частини 1 ст. 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності
Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи.
За приписами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Враховуючи, що у позові ОСОБА_1 посилається на численні порушення вимог КУпАП, під час складання спірної постанови, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
У статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, які справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно з ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
З аналізу змісту оскаржуваної постанови вбачається, що така містить дату розгляду справи, місце розгляду справи, посаду, спеціальне звання, ПІБ особи, яка склала постанову, відомості про особу, щодо якої справа розглядається, транспортного засобу, час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення, посилання на статтю, яка порушується, прийняте рішення, розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Крім того, як вже зазначалось раніше за текстом рішення, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 276 КУпАП справи про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. 
Спірна постанова складена інспектором Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області майором поліції Баргамон О.Ю., тобто уповноваженою на розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, особою.Компетенція посадової особи також не заперечується і самим Позивачем.
Більше того, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015: «аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Отже, інспектор правомірно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.
Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
За результатами аналізу відеозапису з нагрудного відеорегістратора поліцейського, наданого відповідачем у справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень представника відповідача щодо того, що позивач не заявляв жодних клопотань для надання пояснень, не наполягав на внесенні зауважень або заперечень до постанови, не вимагав участі захисника, добровільно підписав постанову та отримав її копію. 
Таким чином, посилання представника позивача на ненадання працівником поліції можливості надати пояснення та заперечення не підтверджені матеріалами справи.
Крім того, на заяву Позивача про ознайомлення із матеріалами справи, уповноважена особа Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надіслала йому відповідь від 26.11.2025 року № 270920-2025, де зазначено, що для ознайомлення із вказаними матеріалами ОСОБА_1 необхідно звернутись особисто до територіального відділу поліції із документом, що засвідчують особу. Доказів на підтвердження того, що позивач звернувся до відповідного органу матеріали справи не містять.
Суд також критично ставиться до висловлених позивачем тез про те, що останній транспортним засобом не керував, що виключає можливість складення відносно нього постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме: відеозаписом, наданим відповідачем, відповідно до якого Позивач (1:01) каже: Я понімаю, що там порушив, там цей. Поліцейський повідомляє Позивача (1:04): У вас стоп не працює. Він розбитий, десь вдарили його? Позивача відповідає (1:07): Та це тільки що стовпчиком.
Отже, вказане відео спростовує твердження Позивача, що він не здійснював рух, а просто стояв на узбіччі дороги. 
Втім, важливо звернути увагу, що відповідно до ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Відеозапис, який надано до суду, не дає можливості встановити, що інспектором поліції дотримані вимоги ст. 279 КУпАП в частині представлення посадової особи, яка розглядає постанову. Відеозапис розпочинається зі слів: «Так, Олександр Іванович, відносно Вас складено постанову за ст. 126 ч. 2…».
Досліджуючи питання про наявність складу та події адміністративного правопорушення, суд виходить із наступного.
Судом встановлено, що відносно позивача інспектором Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області майором поліцій Баргамон О.Ю. складено постанову серії ЕНА № 6175799 від 18.11.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у виді штрафу на суму 3400 грн за ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із порушенням п. 2.1.а ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху (далі ПДР України ).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).
Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У відповідності до п.п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Пунктом 2.13 Правил дорожнього руху встановлено, що право на керування транспортними засобами особам може бути надано, зокрема:
автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - з 18-річного віку;
автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії ВЕ, С1Е, СЕ), а також тими, що призначені для перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів, - з 19-річного віку.
Транспортні засоби належать до таких категорій:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;
ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Для віднесення транспортного засобу до певної категорії у п.2.13 ПДР України використовується значення дозволеної максимальної маси таких транспортних засобів.
За визначенням, наведеним у п.1.10 ПДР України, дозволена максимальна маса маса спорядженого транспортного засобу з вантажем, водієм і пасажирами, що встановлена технічною характеристикою транспортного засобу як максимально допустима. Дозволена максимальна маса автопоїзда - це сума дозволеної максимально допустимої маси кожного транспортного засобу, що входить до складу автопоїзда. 
Таким чином, для віднесення транспортного засобу до певної категорії враховуватись повинно значення повної маси транспортного засобу.
Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993р. №340 (далі - Положення №340) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 3 Положення № 430 транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:
А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;
А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;
В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;
В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;
С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);
С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);
D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;
D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;
ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;
Т - трамваї та тролейбуси.
Відповідно до п.5 Положення №340 водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії В дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.
До керування транспортними засобами категорій В, С1, С, D1 і D з причепами, повна маса яких становить більш як 750 кілограмів і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа перевищує 3500 кілограмів, а також зчепленими автобусами допускаються водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій BE, С1Е, СЕ, D1E і DE.
Як вбачається з матеріалів справи, на ОСОБА_1 має посвідчення водія, яке дає йому право керування транспортними засобами категорії В, В1, С, С1, А, А1, D.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу його повна маса складає 2800 кг.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу причіп - платформа, його повна маса складає 1750 кг., маса без навантаження – 750 кг.
Оскільки повна маса причепа перевищує 750 кг, а загальна маса транспортного засобу та причепа, яким керував ОСОБА_1 складала 4550 кг (2800 кг + 1750 кг), суд приходить до висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, беззаперечно враховуючи принцип презумпції невинуватості, однак встановивши, що суб`єктом владних повноважень спростовано презумпцію протиправності свого рішення, суд вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Білгород – Дністровський районний відділ поліції ГУНП в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відсутні.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Білгород – Дністровський районний відділ поліції ГУНП в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області, код ЄДРПОУ 40108740, адреса: вул. Академіка Філатова, 15 «А», м. Одеса, 65080.
Відповідач: Білгород-Дністровський районний відділ поліції ГУНП в Одеській області, адреса: 67707, вул. Сержанта Данили Марюхна, 21, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, код ЄДРПОУ: 41411482.
Повний текст судового рішення складено 05 травня 2026 року.
Суддя: