ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 р. 	Справа № 520/14059/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 року (постановлену суддею Бідонько А.В.) в справі № 520/14059/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення з 01.04.2019 р. перерахунку та виплати раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІІ на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ80716 від 19.05.2025 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІІ на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ80716 від 19.05.2025 р. починаючи з 01.04.2019 р. з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі № 520/14059/25 позов ОСОБА_1 задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення з 01.04.2019 р. перерахунку та виплати раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІІ на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ80716 від 19.05.2025 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІІ на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ80716 від 19.05.2025 р. починаючи з 01.04.2019 р. з урахуванням раніше виплачених сум.
До суду першої інстанції надійшла заява позивача в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25, що набрало законної сили 05.08.2025 р.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 р. заяву ОСОБА_1 поданої в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі №520/35236/24 задоволено, а саме: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у місячний термін звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі №520/14059/25.
На виконання ухвали суду Головним управлінням ПФУ в Харківській області подано звіт про виконання рішення суду від 04.07.2025 р. в справі №520/14059/25. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 р. прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення в справі №520/14059/25. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25.
На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано повторно подано звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення в справі №520/14059/25.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2026 р. прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення по справі №520/14059/25. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області у строк протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25.
На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення по справі №520/14059/25.
Від позивача надійшла заява в якій просив суд відмовити у прийнятті звіту, накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області штраф та встановити новий строк подання звіту.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 р. прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення в справі №520/14059/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Не погодившись із ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 р., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив: ухвалу суду першої інстанції скасувати; та прийняти постанову, якою відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області у прийнятті звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 30 днів з дня отримання постанови Другого апеляційного адміністративного суду подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25; накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області штраф у сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституцію України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Позивач вважає, що судове рішення у цій справі відповідачем повністю невиконане. Зазначає, що Головне управління ПФУ в Харківській області як у попередньому звіті так і у новому звіті знову не зазначило орієнтовні строки виконання рішення та їх обґрунтування, а також відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення. Крім того, у звіті відповідачем не зазначено які саме заходи ним вжито з метою виконання рішення суду. Не вказано, чи зверталось Головне управління ПФУ в Харківській області до Голови правління Пенсійного фонду України з пропозицією внесення змін до Державного бюджету України на 2026 рік для збільшення суми видатків на погашення заборгованостей з пенсійних виплат на виконання судових рішень. Не надано документальних доказів таких дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема, про накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 р. в справі № 520/8217/25, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області вчинено дії по виконанню судового рішення в цій справі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття звіту відповідача про виконання рішення у цій справі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 11 ст. 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Також Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві ,,Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі ,,Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення ,,Ліпісвіцька проти України №11944/05 від 12 травня 2011 року).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002 р., Ромашов проти України від 27.07.2004 р. Шаренок проти України від 22.02.2004 р. зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005 р. та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009 р.).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 р. у справі Бурдов проти Росії визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".
У рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2011 р. №17-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист (абзац восьмий підпункту 6.3 пункту 6).
Таким чином, розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити чи досягнуто мети задля якої постановлено судове рішення, тобто чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.
Судовим розглядом встановлено, що зі змісту поданого відповідачем звіту вбачається, що у жовтні 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі №520/14059/25 проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 р. на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФХ80716 від 19.05.2025 р. За період з 01.04.2019 р. по 31.10.2025 р. нараховано різницю в пенсії в розмірі 559388,35 грн., яку включено до Реєстру судових рішень.
Розмір пенсії на виконання рішення суду від 04.07.2025 р. в справі №520/14059/25 з листопада 2025 року з урахуванням перерахунку становить 22336,30 грн., з якого розмір пенсії до виплати - 14972,56 грн., а поточний борг облікований в Реєстрі судових рішень за відповідний період - 7363,74 грн.
Відповідно до розрахунку з підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ станом на 27.01.2026 р. загальна заборгованість за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі №520/14059/25: відкладена заборгованість за минулий період (з 01.04.2019 р. по 04.08.2025 р.) – 538247,29 грн. (з дати відповідно до зобов`язання по суду по дату набрання законної сили рішення суду) (джерело фінансування кошти Державного бюджету); поточна заборгованість (з 05.08.2025 р. по 31.10.2025 р.) – 21141,06 грн. (з дати набрання законної сили рішення суду по місяць виконання рішення суду) (джерело фінансування кошти Державного бюджету); поточна заборгованість (з 01.11.2025 р. по 30.11.2025 р.) - 7363,74 грн. (за листопад місяць) (джерело фінансування кошти Державного бюджету); поточна заборгованість (з 01.12.2025 р. по 31.12.2025 р.) – 7363,74 грн. (за грудень місяць) (джерело фінансування кошти Державного бюджету); поточна заборгованість (з 01.01.2026 р. по 31.01.2026 р.) – 7363,74 грн. (за січень місяць) (джерело фінансування кошти Державного бюджету). 3 жовтня 2025 року розпочато погашення заборгованості за зазначеним рішенням суду та виплачено 29066,85 грн.
Згідно розрахунку складеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за період з 01.04.2019 р. по 31.10.2025 р. невиплачена сума пенсії заявника після її перерахунку на підставі рішення суду в даній справі склала 559388,35 грн.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 р. в справі №520/14059/25, яка набрала законної сили, заяву представника Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зміну способу та порядку виконання судового рішення за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме: змінено спосіб і порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі 520/14059/25 з зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІІ на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ80716 від 19.05.2025 р. починаючи з 01.04.2019 р. з урахуванням раніше виплачених сум на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії з 01.04.2019 р. по 31.10.2025 р., в сумі 559388,35 грн.
Отже, спосіб виконання рішення суду в даній справі щодо зобов`язання виплати пенсію змінено на стягнення різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії, в сумі 559388,35 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Аналіз вищевикладених норм законодавства вказує, що судове рішення про стягнення з державного органу коштів виконується органами Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання коштів з рахунків боржника.
Суд апеляційної інстанції вважає правильний висновок суду першої інстанції, що судове рішення про стягнення коштів не покладає на відповідача (боржника) зобов`язань. За відсутності зобов`язання відповідач (боржник) не має про що звітувати суду. Участь боржника у виконанні рішення про стягнення - відсутня. Виконання рішення суду про стягнення з боржника коштів відбувається шляхом безспірного списання коштів з його рахунків органами Державної казначейської служби України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача подати новий звіт щодо виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача коштів, оскільки в процедурі виконання рішення суду про стягнення коштів відсутні будь-які дії боржника, про вчинення яких він міг би звітувати. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про виконання відповідачем рішення суду в даній справі щодо перерахунку пенсії з урахуванням щомісячної доплати до пенсії, а спосіб виконання рішення суду щодо зобов`язання виплати пенсії з урахуванням щомісячної доплати до пенсії змінено на стягнення різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром пенсії з 01.04.2019 р. по 31.10.2025 р., в сумі 559388,35 грн.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем у звіті не зазначено орієнтовні строки виконання рішення, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки пенсійний орган не може визначити орієнтовні строки повного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. в справі № 520/14059/25 в частині виплати всієї суми заборгованості, так як виплата напряму залежить від виділених бюджетних асигнувань та враховуючи принцип пропорційності виплати коштів кількості проведених перерахунків на виконання судових рішень.
Згідно із усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 р. в справі №373/436/17, від 15.05.2020 р. в справі №812/1813/18, від 21.05.2020 р. в справі №310/6910/16-а, від 19.02.2020 р. в справі №821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Верховний Суд в постанові від 31.08.2023 р. в справі 560/16807/21 дійшов висновку, що оскільки відповідач (ГУ ПФУ у Хмельницькій обл.) є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виплата пенсій», у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Відповідно до п.п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Статтею 95 Конституції України визначено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України. 
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові від 24.07.2023 р. в справі №420/6671/18.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що повне виконання рішення суду у цій справі залежить не тільки від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а в першу чергу від виділення коштів з Державного бюджету України до Пенсійного фонду України та їх подальшого перерахування до територіального органу.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконанням судового рішення в справі № 520/14059/25.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 312, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2026 в справі № 520/14059/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін