ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 р., 	Справа № 520/31715/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., повний текст складено 27.03.26 по справі № 520/31715/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України 
про визнання протиправним та скасування рішення. зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №19/в від 20 вересня 2024 року, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - її сина ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби; зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй ОГД після смерті сина військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 частку одноразової грошової допомоги як матері, члену сім`ї загиблого військовослужбовця - її сина військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби; визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 за №1 «Про результати спеціального службового розслідування щодо обставин смерті солдата ОСОБА_2 »; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку з військовослужбовцем зі смертельним наслідком, а саме за фактом смерті військовослужбовця солдата ОСОБА_2 відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 за №332, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20 вересня 2024 року №19/в про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як матері загиблого ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй одноразової грошової допомоги, як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1 «Про результати спеціального службового розслідування стосовно обставини смерті ОСОБА_2 ». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування нещасного випадку з військовослужбовцем зі смертельним наслідком, а саме за фактом смерті військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 за №332, з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерство оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,50 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,50 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення (протокол №19/в від 20.09.2024), комісія Міноборони діяла не свавільно, а спиралася на чинні, дійсні та не скасовані на той момент офіційні документи: акт спеціального розслідування за формою НВ-2 від 14.03.2022, наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1, матеріали та офіційні листи органів Національної поліції (зокрема, лист ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 09.10.2023 №12823/119-60/03-23). Всі ці документи, створені уповноваженими посадовими особами в межах їхньої компетенції, констатували один і той самий юридичний факт – загибель військовослужбовця настала внаслідок його особистої необережності та порушення правил поводження зі зброєю. Комісія Міноборони, розглядаючи заяву позивачки, не мала жодних законних підстав ігнорувати зміст цих документів або самостійно їх переглядати. Стверджує, що незаконним є втручання суду в дискреційні повноваження військового командування шляхом скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1. Проведення службового розслідування в умовах бойових дій вимагає спеціальних знань, розуміння військової тактики, обставин несення служби та аналізу вогневої обстановки. Командир військової частини, затверджуючи акти НВ-2 та НВ-3, діяв виключно в межах повноважень, визначених Інструкцією №332. Оцінка доказів на місці події (відстань від тіла до зброї, характер поранення, показання свідків щодо відсутності бою) була проведена компетентною комісією. Адміністративний суд, не володіючи спеціальними військовими знаннями та не перебуваючи безпосередньо на місці події, не наділений повноваженнями через значний проміжок часу здійснювати переоцінку відповідних доказів і визнавати висновки військового командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » чи «передчасними», спираючись переважно на твердження позивачки та загальні публікації щодо бойових дій у місті Харкові. Вказує на пропуск позивачкою строку звернення до суду з позовною вимогою.
ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу Міністерства оборони України, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 без змін. Зазначає, що одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Порядку право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи за рішенням суду, яке набрало законної сили. Вказує, що у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Зауважує, що навіть висновки слідчого та командира військової частини, викладені у листі №12823/119-60/03-23 від 09.10.2023 та у наказі №223 від 04.09.2022, що причиною смерті ОСОБА_2 є нещасний випадок, не є підставою для відмови у призначенні ОГД, оскільки доказів того, що ОСОБА_2 вчинено кримінальне або адміністративне правопорушення, перебування його у стані алкогольного сп`яніння, немає. Стверджує, що жоден із перелічених документів (відповідно до акту №172 проведення спеціального розслідування форми НВ-2, затвердженого 14.03.2022 командиром Військової частини НОМЕР_2 ) не є доказом, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок його особистої необережності, недбалості, самопричинення. Так само жоден із документів не містить доказів спростування того, що вогнепальне поранення ОСОБА_2 отримав із особистої зброї, що обстановка, яка склалась під час його загибелі беззаперечно виключає можливість спричинення вогнепального поранення іншою особою (безпосередні свідки події відсутні, наявні тільки свідки, які виявили тіло без ознак життя та чули чергу пострілів). Звертає увагу, що не встановлено жодного свідка, який би бачив, що вогнепальне поранення голови ОСОБА_2 отримав внаслідок самопричинення. Враховуючи місцерозташування зброї ОСОБА_2 по відношенню від його тіла (10 метрів один від одного), вважає, що смерть ОСОБА_2 не настала внаслідок необережного поводження зі зброєю. Наголошує, що пропуск строку звернення до суду з позовною заявою зумовлений непереборними, незалежними від позивачки причинами, а саме протиправним затягуванням та створенням процесуальних перешкод з боку органу досудового розслідування, що унеможливлювало своєчасне та ефективне звернення до суду. Одразу після усунення зазначених перешкод та отримання процесуального рішення, яке змінило правову ситуацію, позивачка звернулась до адміністративного суду без зволікань.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
24.02.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до наказу №30 від 24.02.2022 призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 . 
27.02.2022 перебуваючи на посту №4, у м. Харків, на перетині АДРЕСА_1 , біля підземного пішохідного переходу, виконуючи військові обов`язки, солдат Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 загинув, внаслідок вогнепального поранення у голову.
27.02.2022 складено рапорт командира стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , яким доповідається командиру Військової частини НОМЕР_2 про обставини смерті ОСОБА_2 
27.02.2022 складено протокол опитування свідка ОСОБА_4 командиром ОСОБА_5 : «27.02.2022 близько 22.00 год., працюючи над графіком чергувань, почув постріли (коротку чергу). Прибувши на місце, а саме підземний перехід, побачив ОСОБА_2 із вогнепальним пораненням голови без ознак життя».
27.02.2022 складено протокол опитування свідка ОСОБА_6 командиром ОСОБА_5 : «27.02.2022 близько 22.00 год. знаходився на посту №5. З посту №4, а саме підземного переходу, почув коротку автоматну чергу. На місця події побачив ОСОБА_2 з вогнепальним пораненням голови».
27.02.2022 складено протокол опитування свідка ОСОБА_7 командиром ОСОБА_5 : «27.02.2022 близько 22.00 год. знаходився на посту №4. В той час відвернувся і через хвилину почув коротку автоматичну чергу. На місці події я побачив військовослужбовця ОСОБА_2 з вогнепальним пораненням голови без ознак життя».
27.02.2022 слідчим Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області проведено огляд місця події, за адресою виявлення трупу ОСОБА_2 із вогнепальним пораненням голови, яким встановлено: «відкрита ділянка місцевості, а саме підземний пішохідний перехід, який знаходиться за адресою: м. Харків, перетин автомобільних доріг вул. Дерев`янко з вул. Сумською. Зі сторони, яка знаходиться на стороні ОСОБА_8 , при спуску до даного переходу на сходах вбачається труп чоловічої статі з пораненням в ділянці лівого ока голови. Дана особа лежить на підлозі, ноги підведені по сходах вгору, тулуб та голова донизу. Дана особа одягнена у одяг збройних сил, біля голови вбачається ділянка з кров`ю. На сходах біля тулубу вбачаються фрагменти мозку…. На відстані близько десяти метрів вбачається зброя, а саме АК-74 з номером реєстрації НОМЕР_4 ».
Наказом від 27.02.2022 №36 ОСОБА_2 виключено зі списків військової частини з моменту надання свідоцтва про смерть.
27.02.2022 складено повідомлення про наслідки нещасного випадку (смерть), що стався із ОСОБА_2 
28.02.2022 наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №29аг призначено спеціальне розслідування за фактом загибелі ОСОБА_2 
28.02.2022 складено повідомлення про нещасний випадок (зникнення або смерть).
11.03.2022 видано лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , причиною смерті визначено наскрізне вогнепальне кульове поранення голови.
11.03.2022 складено висновок експерта №10-12/788-ДМ/22, відповідно якого смерть ОСОБА_2 настала прижиттєво, миттєво, в результаті одного пострілу з вогнепальної зброї.
14.03.2022 затверджено акт №172 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті) – загибелі солдата ОСОБА_2 27.02.2022. Причиною нещасного випадку визначено – власна необережність ОСОБА_2 та порушення ним правил поводження зі зброєю. Відповідно до акту, 27.02.2022 близько 22.00 год. солдат ОСОБА_2 , під час виконання бойового завдання, перебуваючи на позиції №4, а саме у підземному переході біля перехрестя вулиць Дерев`янко та Сумської у м. Харкові, проявив недбалість, не поставив особисту зброю – автомат 5,45 мм АК -74 на запобіжник та здійснив мимовольні постріли, через що отримав поранення у голову, в наслідок якого настала смерть останнього.
14.03.2022 командиром Військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ №1 «Про факт загибелі солдата ОСОБА_2 під час викання обов`язків військової служби». 
Відповідно до наказу установлено, що 27.02.2022 близько 22:00 год. солдат ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання, перебуваючи на позиції, а саме у підземному переході біля перехрестя вул. Дерев`янко та Сумської у м. Харкові, проявив недбалість, не поставив особисту зброю – автомат 5.45 мм АК -74 на запобіжник та здійснив мимовільні постріли, через що отримав поранення у голову, внаслідок якого настала смерть останнього. Нещасний випадок з військовослужбовцем ОСОБА_2 стався під час виконання ним обов`язків військової служби. Військовослужбовець ОСОБА_2 не перебував в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин. Загибель ОСОБА_2 настала внаслідок його особистої необережності та не є небойовою людською втратою.
Позивачка не погоджується із таким висновком, зробленим в оспорюваному наказі в частині причин настання смерті ОСОБА_2 
20.04.2022 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 .
13.05.2022 відповідно до наказу відповідача-2 №3 ОСОБА_2 вважається таким, що у лютому 2022 брав безпосередню участь у бойових діях стримуючи збройну агресію російської федерації.
Відповідно до витягу із протоколу засідання штатної ВЛК НОМЕР_6 Регіональної військово-лікарської комісії від 25.01.2024 №274 встановлено, що поранення солдата ОСОБА_2 (поранення і причина смерті), Так, пов`язані із захистом Батьківщинии.
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум матері загиблого солдата ОСОБА_2 відмовлено у призначенні ОГД, що підтверджено витягом з протоколу від 20.09.2024 № 19/в. 
Позивачка наводить аргументи про те, що причиною смерті ОСОБА_2 є нещасний випадок, що не може бути підставою для відмови у призначенні ОГД, оскільки доказів того, що ОСОБА_2 вчинено адміністративне правопорушення, внаслідок навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень, немає.
Не погоджуючись із наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 за №1 «Про результати спеціального службового розслідування щодо обставин смерті солдата ОСОБА_2 » та рішенням про відмову в призначенні позивачці одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №19/в від 20.09.2024, позивачка ініціювала даний спір.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1 «Про результати спеціального службового розслідування стосовно обставини смерті ОСОБА_2 » та рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 №19/в, які підлягають скасуванню.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування нещасного випадку з військовослужбовцем зі смертельним наслідком, а саме за фактом смерті військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 за №332, з урахуванням висновків суду; зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй одноразової грошової допомоги, як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 частку одноразової грошової допомоги як матері, члену сім`ї загиблого військовослужбовця - її сина військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби, суд першої інстанції виходив з їх передчасності. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній Міністерством оборони України частині, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст.106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту – Закон №2232-XII).
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.2 Закону 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі по тексту - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84-88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказо Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі по тексту – Порядок №608).
Пунктом 5 розділу 1 Порядку №608 передбачено, що розслідування нещасних випадків, професійних захворювань, аварій проводиться відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за №169/5360.
У свою чергу, наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України».
Натомість, наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу десятого пункту 2 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337, та з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням і веденням обліку нещасних випадків, що сталися з військовослужбовцями Збройних Сил України, затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України (далі по тексту - Інструкція №332).
Розділ II Інструкції №332 визначає процедуру розслідування та обліку нещасних випадків.
Пунктами 2, 3 розділу II Інструкції №332 визначено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника).
У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.
Відповідно до вимог п.7 розділу II Інструкції №332 нещасні випадки зі смертельним наслідком або внаслідок яких військовослужбовцем отримані тяжкі травми, групові нещасні випадки та випадки зникнення або смерті військовослужбовців підлягають спеціальному розслідуванню та розслідуються з урахуванням вимог розділу III цієї Інструкції.
Пунктами 1-3 розділу III Інструкції № 332 визначено, що спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки з військовослужбовцями зі смертельним наслідком; нещасні випадки, унаслідок яких військовослужбовцем отримані тяжкі травми; групові нещасні випадки, що сталися одночасно з двома і більше військовослужбовцями, незалежно від тяжкості шкоди їх здоров`ю; випадки зникнення військовослужбовців, за відсутності ознак ухилення від військової служби; випадки смерті військовослужбовців.
Спеціальне розслідування зазначених вище випадків проводиться за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання обов`язків військової служби.
Про груповий нещасний випадок, нещасний випадок зі смертельним наслідком, нещасний випадок, що спричинив тяжкі травми, випадок зникнення військовослужбовця або його смерті за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання обов`язків військової служби командир військової частини зобов`язаний негайно доповісти через засоби зв`язку та протягом трьох годин надати письмове повідомлення за Формою НВ - 11 безпосередньому командиру (начальнику) за підпорядкованістю; до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері за місцем, де стався нещасний випадок, зникнення або смерть; до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо).
Командир (начальник) органу військового управління вищого рівня, який отримав від командира підпорядкованої військової частини повідомлення, зобов`язаний призначити своїм наказом комісію для проведення спеціального розслідування.
До складу комісії зі спеціального розслідування включаються:
один із заступників командира (голова комісії) органу військового управління вищого рівня; начальники відповідних служб органу військового управління вищого рівня або їх заступники; начальники відповідних служб військової частини, у якій стався нещасний випадок; командир підрозділу (крім безпосереднього командира), де стався нещасний випадок; представник відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо), за узгодженням з начальником цього органу; представник Військової служби правопорядку у Збройних Силах України за узгодженням з її керівником.
Пунктом 4 розділу III Інструкції №332 зазначено, що спеціальне розслідування нещасних випадків проводиться протягом 15 робочих днів. За потреби зазначений строк може бути подовжений командиром (начальником), який призначив комісію зі спеціального розслідування, але не більш як на тридцять днів або на строк, необхідний для проведення медичних досліджень закладом охорони здоров`я, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків. За результатами спеціального розслідування комісія з урахуванням висновків експертиз та (або) досудового розслідування складає акт за формою НВ-2 та оформлює інші матеріали, передбачені цією Інструкцією.
Згідно з п.6 розділу III Інструкції № 332 до матеріалів спеціального розслідування включаються: 
1) копія наказу про утворення комісії зі спеціального розслідування; 
2) акт розслідування за формою НВ-2, до якого додаються: протокол огляду місця події (додаток 10): ескіз місця події, що сталася (додаток 11). необхідні плани, схеми, фотознімки; висновок експертизи (технічної, медичної тощо), якщо за рішенням комісії зі спеціального розслідування вона проводилася; протоколи опитування (додаток 12) та пояснювальні записки (додаток 13) свідків та інших осіб, причетних до події; копії документів про проходження потерпілими військовослужбовцями навчання, інструктажу і перевірки знань щодо заходів безпеки під час виконання обов`язків військової служби та копії документів про проходження військової служби; медичний висновок про причини смерті або характер травми потерпілого військовослужбовця, а також про наявність в його організмі алкоголю, наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; копії актів перевірок (довідок за результатами перевірок) та приписів, що стосуються нещасного випадку, виданих командиру військової частини представниками вищого командування або представниками відповідних військових органів нагляду чи контролю (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо) до настання нещасного випадку і під час його розслідування.
Згідно з п.7 III Інструкції №332 командир військової частини, де стався зазначений у пункті 1 цього розділу випадок, зобов`язаний після затвердження акта розслідування за формою НВ-2:
протягом двох робочих днів видати наказ, в якому зазначаються питання, визначені в пункті 18 розділу II цієї Інструкції;
протягом трьох робочих днів після видання наказу надіслати матеріали спеціального розслідування разом з копіями наказу командиру (начальнику), який призначив розслідування, до військового органу державного нагляду або контролю, до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до військових частин, представники яких брали участь у розслідуванні, а також до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, де проводилось кримінальне провадження за фактом травмування, загибелі, зникнення або смерті військовослужбовця.
Суд установив, що в матеріалах службового розслідування наявні: наказ про проведення службового розслідування за фактом загибелі солдата ОСОБА_2 від 28.02.2022 № 29аг; повідомлення про нещасний випадок від 28.02.2022 №36; повідомлення про наслідки нещасного випадку форми НВ-4; акт про нещасний випадок від 14.03.2022 №171; акт розслідування за формою НВ-2 від 14.03.2022 №172; протоколи опитування свідків від 27.02.2022; лікарське свідоцтво про смерть від 11.03.2022.
Аналізуючи акт проведення розслідування нещасного випадку з військовослужбовцем ОСОБА_2 , суд враховує, що до такого акту додано: рапорт командира стрілецького взводу стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_9 ; витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2022 №30; протокол опитування командира взводу МТЗ старшого сержанта ОСОБА_4 ; протокол опитування кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти рядовий ОСОБА_7 ; протокол опитування стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти солдата ОСОБА_6 ; лікарське свідоцтво про смерть №10-12/788-дм.
Разом з тим, у порушення процедури розслідування нещасного випадку матеріали службового розслідування не містять: протоколу огляду місця події, ні фото місця події, ні схеми, ні інших документів, які характеризують місце події; письмових пояснень свідків, які безпосередньо знаходилися на місці події та бачили, як позивач отримав тілесні ушкодження; копій документів про проходження потерпілим військовослужбовцем навчання, інструктажу і перевірки знань щодо заходів безпеки та довідки за результатами такої перевірки.
При цьому, в акті від 14.03.2022 №1 відповідач зазначає про порушення солдатом ОСОБА_10 ст.ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відносно чого суд відмічає наступне.
Згідно зі ст.11 Статуту (із змінами станом на 23.04.2021) така передбачає необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців наступні обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Однак, якого саме обов`язку не дотримався солдат ОСОБА_2 , акт від 14.03.2022 №1 не містить.
Відповідно до ст.13 цього Статуту (із змінами станом на 23.04.2021) військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували обізнаність солдата про додержання правил безпеки.
Колегія суддів враховує, що за заявою позивачки від 14.03.2022 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення №12022221200000422 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Короткий виклад обставин: «27.02.2022 у пішохідному переході, який розташований на перехресті вулиць Дерев`янка та Сумській, громадянин ОСОБА_2 в результаті необережного поводження з вогнепальною зброєю спричинив собі вогнепальне поранення голови, внаслідок якого помер».
Постановою слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області лейтенант поліції Лукирич А.А., розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022221200000422 від 14.03.2022 року, за ч.1 ст.115 КК України, на підставі довідки про причину смерті гр.. ОСОБА_2 , 1999 р.н., встановлено, що причиною смерті останньої є: проникаюче наскрізне вогнепальне поранення голови. Під час досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022221200000422 від 14.03.2022 не встановлено ознак складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тому дане кримінальне провадження доцільно закрити. Ураховуючи викладене, керуючись ст. 110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.10.2025 у справі № 638/14947/25 скасовано постанову слідчого СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Лукирич Аліни від 28.06.2022 про закриття кримінального провадження № 12022221200000422 від 14.03.2022 за ч. 1 ст. 115 КК України, адже у кримінальному провадженні № 12022221200000422 від 14.03.2022 не було допитано жодного свідка, відсутні будь-які докази того, що проводилася робота по виявленню свідків кримінального правопорушення, відсутні будь-які фото та відеоматеріали, проведено лише судово-медичну експертизу трупа.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що на момент прийняття оспорюваного наказу, у матеріалах службового розслідування були відсутні докази стосовно того, що ОСОБА_2 отримав травму саме в результаті особистої необережності та порушення ним статей 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Жодних доказів, які б підтверджували вказані факти та порушення вимог Статуту при отриманні травми, у матеріалах службового розслідування не містяться.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1 «Про результати спеціального службового розслідування стосовно обставини смерті ОСОБА_2 » прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказаний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги про те, що незаконним є втручання суду в дискреційні повноваження військового командування шляхом скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд під час розгляду адміністративної справи зобов`язаний перевірити, чи прийняті рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а також чи є вони обґрунтованими, добросовісними, пропорційними та такими, що ґрунтуються на належних і достатніх доказах.
Саме здійснення оцінки доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності є прямим процесуальним обов`язком суду, а не втручанням у дискреційні повноваження військового командування.
При цьому, суд першої інстанції не підміняв собою військове командування та не вирішував спеціальні військові питання, а лише перевірив, чи підтверджуються висновки відповідачів належними доказами, чи є вони мотивованими, повними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
Посилання апелянта на відсутність у суду спеціальних військових знань фактично зводиться до твердження про неможливість судового контролю за діяльністю суб`єктів владних повноважень у військовій сфері, що суперечить принципу верховенства права та праву особи на ефективний судовий захист.
Разом з тим, жодна норма законодавства не встановлює презумпції безумовної правильності висновків військового командування або заборони суду перевіряти їх обґрунтованість та відповідність доказам у справі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачки в цій частині позовних вимог буде визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 № 1 «Про результати спеціального службового розслідування стосовно обставини смерті ОСОБА_2 » та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести повторне службове розслідування нещасного випадку з військовослужбовцем зі смертельним наслідком, а саме за фактом смерті військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 за №332, з урахуванням висновків суду.
Щодо задоволених вимог позову про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 №19/в про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як матері загиблого ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби, та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй одноразової грошової допомоги, як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 41 Закону №2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011-ХІІ; в редакції, чинній на момент загибелі військовослужбовця) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною 1 ст.16 Закону України №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно з ч.1 ст.16-1 Закону України №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Частиною 3 ст.16-2 Закону України №2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.ч. 6, 8, 9 ст. 16-3 Закону України №2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі по тексту - Порядок №975; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За приписами п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Згідно з пп.1 п.4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до п.5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.
Аналіз правових норм Закону України №2011-ХІІ та Порядку №975 свідчать про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. 
Отже, одноразова грошова допомога виплачується: 1) членам сім`ї військовослужбовця; 2) якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21.
Частиною 1 ст.16-4 Закону №2011-XII встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Аналогічні положення закріплені у пункті 29 Порядку № 975.
Приймаючи рішення про відмову у виплаті одноразового грошової допомоги матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, солдата ОСОБА_2 , Міністерство оборони України виходило із того, що причиною смерті солдата є нещасний випадок, що стався внаслідок порушення правил поводження із зброєю, що у відповідності до ст.172-19 КУпАП є адміністративним правопорушенням. Згідно зі ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» навмисне спричинення собі тілесного ушкодження є підставою для невиплати одноразової грошової допомоги. У зв`язку із наведеним матері загиблого солдата відмовлено у виплаті такої допомоги.
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 25.01.2024 №274 поранення солдата ОСОБА_2 - «проникаюче наскрізне вогнепальне кульове поранення голови. Руйнування голови», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) серії НОМЕР_7 ; лікарським свідоцтвом про 10-12/788-Дм; актом спеціального розслідування (ф. НВ-2, НВ-3), проведеного на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 28.02.2022 № 29аг; довідкою командира в/ч НОМЕР_2 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України від 17.01.2024 № 1572/108 – поранення та причини смерті – Так, пов`язане із захистом Батьківщини.
Наведене надає підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_2 помер безпосередньо під час виконання заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи на території Харківської області, поранення та причина смерті Так, пов`язане із захистом Батьківщини.
Разом із тим, в матеріалах службового розслідування відсутні докази стосовно того, що ОСОБА_2 загинув в результаті особистої необережності та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Посилання Міністерства оборони України на вчинення ОСОБА_2 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-19 КУпАП, як на підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки рішення, постанови чи протоколи, якими було б встановлено належним чином факт вчинення військовослужбовцем зазначених адміністративних правопорушень, не надано.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів доходить висновку про протиправність рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 №19/в про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як матері загиблого ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби, яке підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги про те, що приймаючи оскаржуване рішення (протокол №19/в від 20.09.2024), комісія Міноборони діяла не свавільно, а спиралася на чинні, дійсні та не скасовані на той момент офіційні документи: акт спеціального розслідування за формою НВ-2 від 14.03.2022, наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1, матеріали та офіційні листи органів Національної поліції (зокрема, лист ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 09.10.2023 №12823/119-60/03-23), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані документи не підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення чи навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.1 ст.308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивачки в цій частині позовних вимог буде визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 №19/в про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як матері загиблого ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй одноразової грошової допомоги, як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
З огляду на викладене, строк звернення до суду у даній справі становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
За матеріалами справи, оскаржуючи протиправність наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1 «Про результати спеціального службового розслідування стосовно обставини смерті ОСОБА_2 » та рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 20.09.2024 №19/в, позивачка звернулась до суду 03.12.2025, тобто з порушенням строку звернення до суду.
У відповідності до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
В обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду позивачка зазначає, що до 08.11.2025 не мала доступу до матеріалів розслідування та не знала про існування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2022 №1 щодо смерті ОСОБА_2 . Лише після отримання документів від Військової частини НОМЕР_1 (правонаступника) 12.11.2025 стало можливим сформувати повну позицію для адміністративного позову. Звертає увагу, що пропуск строку щодо вимоги до Міністерства оборони України зумовлений об`єктивними та непереборними причинами, які не залежали від волі позивачки. Щодо вимоги до Військової частини НОМЕР_1 , наголошує, що документи були отримані лише у листопаді 2025 року.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. 
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, у постановах від 15.04.2020 року у справі №15/2973/18, від 22.04.2020 року у справі №811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.
Колегія суддів звертає увагу й на висновки Великої Палати Верховного Суду у питанні поновлення строків (від 28 липня 2022 року у справі №9901/611/19), за якими поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що при застосуванні процесуальних норм необхідно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах Верховного Суду в постановах від 21.05.2021 у справі №1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі №340/141/21, від 16.09.2021 у справі №240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі № 120/16601/21-а.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №П/9901/736/18 встановлено, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
У справі “Bellet v. France” Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Проаналізувавши доводи, зазначені у заяві про поновлення строку на звернення до суду щодо отримання матеріалів службового розслідування та інших документів від Військової частини НОМЕР_1 лише 12.11.2025, продемонстрованість добросовісного ставлення до реалізації права на звернення з адміністративним позовом, направленість дій позивачки, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю посилання Міністерства оборони України на наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2026 по справі № 520/31715/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий