ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року		Справа №380/17973/25 пров. №А/857/259/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року (суддя Кравців О.Р., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУПФ), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ від 19.08.2025 №134950013721 (далі Рішення) про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII);
- зобов`язати ГУПФ перевести ОСОБА_1 з 12.08.2025 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII та пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ (далі Закон № 889-VІІІ), врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 12.08.2025 №133/7.4-22/51 та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 12.08.2025 №134/7.4-22/51. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року позов задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В доводах апеляційної скарги вказує, що приписи Закону № 889-VІІІ щодо призначення пенсії поширюється виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Звертає увагу, що посади, віднесені до відповідних категорій посад державних службовців, визначені статтею 25 Закону №3723-XII, а також актами Кабінету Міністрів України про віднесення певних посад до відповідних категорій посад державних службовців. Підтвердженням, що посада віднесена до категорій посад державних службовців є отримання в період роботи рангу державного службовця. Посадовим особам митних органів відповідно до статті 573 Митного кодексу України (далі МК) присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад віднесених до категорії посад державної служби визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача до пенсійного органу існували всі умови, необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, пунктів 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, а саме: позивач досягла 60 річного віку, набула більше 42 років страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 01.05.2016 становив понад 20 років. Крім того, позивач продовжувала працювати на посадах державної служби.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФ-1).
Позивач звернулася до ГУПФ-1 із заявою від 12.08.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до пунктів 10, 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, як державному службовцю, який має стаж державної служби понад 20 років.
За принципом екстериторіальності заяву позивача від 12.08.2025 передано для розгляду ГУПФ, яке прийняло Рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії.
Рішення обґрунтоване тим, що посади працівників митної служби України, які є посадовими особами і мають спеціальне звання не належать до категорій посад, зазначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, а тому період з 29.04.1998 по 11.08.2025 згідно з записами трудової книжки не зараховано до стажу державної служби. Відтак, у позивача відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-XII крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
За змістом пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XIІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 46 Закону № 889-VIII визначені особливості обчислення стажу державної служби, зокрема.
Відповідно до пункту 6 «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
У свою чергу, пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, у спірному випадку необхідно керуватися «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі Порядок № 283).
Указана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 607/9429/17.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Частиною вісімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ було передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Крім того, спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб митних органів в Україні, є МК.
Нормами МК від 1991 року було закріплено, що працівник митного органу України є представником державного органу (стаття 156). Службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи (стаття 154).
Положеннями МК від 2002 року було передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу» (стаття 430).
Відповідно до частини першої статті 569 МК, який є чинним на час виникнення спірних правовідносин, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Згідно з частиною першою статті 588 МК пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
При цьому пунктом 7 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII передбачено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Викладене свідчить, що як Законом № 889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Митних кодексів України та Порядку №283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах митного контролю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Додатком 13 до Постанови №306 передбачено, що спеціальне звання «Радник митної служби ІI рангу», який присвоєно Позивачу 25.06.2020, прирівнюється до 5 рангу державного службовця.
Отже, посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями із спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ. 
Таким чином, оскільки позивач від початку спірного періоду безперервно працювала в органах державної митної служби, прийняла присягу державного службовця, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), їй присвоєно відповідний ранг державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Оскільки на час звернення до пенсійного органу із заявою про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ позивач досягнула 60-річного віку, на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ мала понад 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, то вона має право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ. 
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2023 року у справі № 600/947/23-а.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про необхідність скасування спірного Рішення, яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію державного службовця.
Щодо позовних вимог про врахування під час призначення пенсії довідок про складові заробітної плати, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 4 «Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, пенсія державним службовцям призначається у розмірі 60 відсотків заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 622 довідки про заробітну плату, видані за встановленими формами, є підставою для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні за призначенням пенсії державного службовця позивачем надано довідки від 12.08.2025 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 133/7.4-22/51 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 134/7.4-22/51.
Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Оскільки на всі виплати, зазначені у вказаних довідках, було нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, такі виплати є складовими заробітної плати позивача та підлягають врахуванню при обчисленні розміру пенсії відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України №1058-IV.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич