Справа № 369/15655/25
Провадження № 2/369/5907/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

19.06.2026 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючого судді Пінкевич Н.С.
при секретарі Худинець Д.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області треті особи державний нотаріус п`ятої Київської державної нотаріальної контори Василенко Олена Анатоліївна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання з спадкодавцем на день її смерті, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (далі відповідач) про встановлення факту проживання з спадкодавцем ОСОБА_4 та визнання права власності на: частину квартири АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 3222488205:03:002:0010 загальною площею 0,1198 га з розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва (житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером 3222488200:05:002:5055загальною площею 0,1000 га за адресою: Київська область, Бучанський (Києво-Святошинський) район село Лісне , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Спадкодавець).
ІНФОРМАЦІЯ_2 Спадкодавець померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.07.2024 року серії НОМЕР_1 . 
Спадкодавець на момент смерті проживала разом із позивачем в квартирі АДРЕСА_1 , однак реєстрація місця проживання спадкодавця за вказаною адресою була відсутня. 
Після смерті матері відкрилась спадщина на частину квартири та дві земельні ділянки, розташовану за вказаною адресою. Позивач є сином померлої та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України.
частина квартири АДРЕСА_1 належала Спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності № 261 від 25.04.2000 року. 
Земельна ділянка з кадастровим номером 3222488205:03:002:0010 загальною площею 0,1198 га з розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва (житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_2 належала Спадкодавцеві на підставі Державного акту серія ЯА №590985 від 03.12.2005 року та дозвільної документації про початок будівельних робіт- будівельний паспорт № НОМЕР_2 .
Земельна ділянка з кадастровим номером 3222488200:05:002:5055 загальною площею0,1000 га за адресою: Київська область, Бучанський (Києво-Святошинський) район село Лісне належала спадкодавцеві на підставі Державного акту серія ЯЙ №404628 від 08.11.2012 року.
Інші спадкоємці першої черги донька померлої ОСОБА_2 (третя особа 2) та чоловік померлої ОСОБА_3 (третя особа 3) відмовляються на користь позивача від прийняття спадщини в судовому порядку, про що надали відповідні заяви.
ОСОБА_4 (мама позивача) з 1982 року по день своєї смерті фактично проживала разом зі своїм сином- ОСОБА_1 та чоловіком в квартирі АДРЕСА_1 . Факт спільного проживання підтверджується письмовими доказами наданими до позовної заяви. 
Маючи намір оформити спадщину після матері, позивач звернувся до нотаріуса. 23.05.2025 року відносно майна померлої державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевською Оленою Анатоліївною було заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_4 №273/2025. 
Однак, нотаріус відмовив в оформленні спадкових прав у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання спадкодавця на дату смерті,за фактичним місцем проживанняв квартирі АДРЕСА_1  та заяву про прийняття спадщини подано не було, з підстав чого виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1264 від 30.05.2025 року.
Посилаючись на викладені обставини та неможливість позасудового оформлення права власності на спадкове майно, позивач просить суд встановити факт проживання позивача з спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ним правао власності на: 
частину квартири АДРЕСА_1 ; 
земельну ділянку з кадастровим номером 3222488205:03:002:0010 загальною площею 0,1198 га з розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва (житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_2 ; 
земельну ділянку з кадастровим номером 3222488200:05:002:5055загальною площею 0,1000 га за адресою: Київська область, Бучанський (Києво-Святошинський) район село Лісне , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яке належало спадкодавцю. 

29.04.2026 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вовченко С.М. подала клопотання про слухання справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 
Треті особи у судове засідання не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Оскільки, згідно п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Відповідно до частини 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до частини 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 . 
Також у спадкодавця є ще донька, повнорідна сестра позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 Спадкодавець померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.07.2024 року серії НОМЕР_1 .

Спадкодавець на момент смерті проживала разом із позивачем та чоловіком (батьком позивача) ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 . 
Офіційна реєстрація місця проживання спадкодавця за вказаною адресою була відсутня. Проте фактичне її проживання підтверджується відповідною довідкою виданою старостинським округом №4 Дмитрівської СР, актом обстеження житлових умов та письмовими свідченнями сусідів, медичного персоналу, родичів та відео.
Після смерті Спадкодавця відкрилася спадщина, яка включає в себе: 
- частина квартири АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка з кадастровим номером 3222488205:03:002:0010 загальною площею 0,1198 га з розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва (житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_2 ;
- земельна ділянка з кадастровим номером 3222488200:05:002:5055 загальною площею 0,1000 га за адресою: 

АДРЕСА_1 належала Спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності № 261 від 25.04.2000 року. 
Земельна ділянка з кадастровим номером 3222488205:03:002:0010 загальною площею 0,1198 га з розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва (житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_2 належала Спадкодавцеві на підставі Державного акту серія ЯА №590985 від 03.12.2005 року та дозвільної документації про початок будівельних робіт- будівельний паспорт № НОМЕР_2 .
Земельна ділянка з кадастровим номером 3222488200:05:002:5055 загальною площею0,1000 га за адресою: Київська область, Бучанський (Києво-Святошинський) район село Лісне належала спадкодавцеві на підставі Державного акту серія ЯЙ №404628 від 08.11.2012 року.

Батько ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 , треті особи у справі, відмовилися на користь позивача від прийняття спадщини в судовому порядку, про що надали відповідні заяви.

ОСОБА_4 з 1982 року по день своєї смерті фактично проживала разом зі своїм сином ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 . Факт спільного проживання підтверджується довідкою та актом за місцем проживання спадкодавця, відео матеріалами та показами свідків, які додаються в письмовому вигляді. 

Окрім того після смерті спадкодавця саме позивач, як найближчий родич, забрав тіло ОСОБА_4 з лікарні і моргу та здійснював поховання. Вказане підтверджується довідкою про причину смерті, свідоцтвом про смерть, замовленням на організацію поховання, на надання ритуальних послуг. Ці документи оформлювались позивачем і додатково свідчать, що саме ОСОБА_5 був разом зі своєю матір`ю на час її смерті і опікувався похованням та вчиняв інші необхідні дії після її смерті.

Маючи намір оформити спадщину після матері, позивач звернувся до нотаріуса.

23.05.2025 року відносно майна померлої державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевською Оленою Анатоліївною було заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_4 №273/2025.

Однак, нотаріус відмовив в оформленні спадкових прав у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання спадкодавця на дату смерті,за фактичним місцем проживанняв квартирі АДРЕСА_1  та заяву про прийняття спадщини подано не було. Вказане підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 1264 від 30.05.2025 року.
У силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга стаття 1274 ЦК України.
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, тим, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки на момент смерті мешкав разом із нею.
Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи надані докази в сукупності, беручи до уваги, що відповідачем належних доказів на спростування позовних вимог суду не надано, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що частка в квартирі та земельні ділянки, належали померлій ОСОБА_4 , її спадкоємцем за законом є позивач, який на момент смерті проживав разом із спадкодавцем, втім в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивача підлягає захисту судом шляхом його визнання.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216-1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 82, 142, 247, 263-265, 268, 273, 293, 315, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області треті особи державний нотаріус п`ятої Київської державної нотаріальної контори Василенко Олена Анатоліївна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання з спадкодавцем на день її смерті, визнання права власності на спадкове майно – задоволити.

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з його матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час відкриття спадщини, за адресою  АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на наступне майно:
частину квартири АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 від 25.04.2000 року ;
земельну ділянку з кадастровим номером 3222488205:03:002:0010 загальною площею 0,1198 га з розташованим на ній об`єктом незавершеного будівництва (житловим будинком) за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебувала у власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту серія ЯА №590985 від 03.12.2005 року та дозвільної документації про початок будівельних робіт- будівельний паспорт № НОМЕР_2 ;
земельну ділянку з кадастровим номером 3222488200:05:002:5055 загальною площею 0,1000 га за адресою: Київська область, Бучанський (раніше Києво-Святошинський) район село Лісне, яка перебувала у власності ОСОБА_4 на підставі Державного акту серія ЯЙ №404628 від 08.11.2012 року.

Інформація про позивача:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2026 року.

Суддя         Наталія ПІНКЕВИЧ