ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/2883/25
Головуючий у першій інстанції – Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/298/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі АТ «ТАСКОМБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1765611084 від 06 вересня 2021 року у розмірі 55 873,62 грн та понесених судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1765611084, відповідно до п. 2.2. якого цей договір, паспорт кредиту № 5611084 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», складають єдиний договір. За умовами паспорту № НОМЕР_1 та кредитного договору № 1765611084 позичальнику надано 37 609 грн, строком на 18 місяців, зі сплатою 0,01% річних процентів від суми боргу за договором та щомісячних процентів 2,70% від суми кредиту. Кредит відповідачем отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у паспорті кредиту № 5611084, отже кредитодавець обов`язки за кредитним договором виконав повністю.
Позивач, посилаючись на наявність права вимоги, зазначав, що 01 вересня 2021 року за договором № 01/09/21ТОВ «ФК «ЦФР» відступило АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги. Факт передачі права вимоги за вказаним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджується реєстром прав вимоги до договору про відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості, розмір якої станом на 21 січня 2025 року становить 55 873,62 грн, яка складається з: 37 609 грн – заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена); 5,74 грн – заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 18 258,88 грн – заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 1765611084 від 06 вересня 2021 року у сумі 43 684,02 грн, а також 1 893,83 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ «ТАСКОМБАНК», ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі АТ «ТАСКОМБАНК», вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сторони відповідно до п. 2.2 договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни Договору та розміру заборгованостей позичальників. Позивач є належним кредитором, на підтвердження чого надано копію договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року; витяг з реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року; копію платіжної інструкції про оплату новим кредитором ціни, що вказана у реєстрі прав вимоги.
Скаржник зазначає, що при укладенні договору сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, не було допущено порушень вимог ст. 206 ЦК України, тому у суду відсутні підстави вважати, що умови договору були порушено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК» відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що АТ «ТАСКОМБАНК» не доведено належним чином права вимоги до відповідача, водночас у матеріалах справи наявне «повідомлення про відступлення права вимоги» від 06 вересня 2021 року, яке відсилає до договору про відступлення права вимоги за № ТАСЦФР-10-2016 від 06 жовтня 2016 року. Водночас у «реєстрі прав вимоги до договору про відступлення права вимоги» від 07 вересня 2021 року позивач посилається на зовсім інший правочин – договір за № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, як на підставу набуття прав кредитора.
ОСОБА_1 вважає, що кредитний договір № 1765611084 від 06 вересня 2021 року містить нікчемні умови, які є несправедливими щодо споживача. Стверджує, що штучно завищено суму основного боргу, оскільки із номінальної суми кредиту у розмірі 37 609 грн одразу утримано та перераховано третім особам 12 609 грн, тобто споживач міг вільно розпоряджатися лише сумою 25 000 грн. Крім того, платіж у сумі 1 750 грн, визначений у п. 1.1 договору як «початковий процент», що стягується при наданні кредиту, за своєю суттю є прихованою комісією за видачу кредиту. Включення до кредитного договору умови про обов`язкове страхування життя та здоров`я позичальника, як передумови отримання споживчого кредиту, на думку скаржника, є незаконним. Інші платежі за послуги «охоронець» (400 грн), SUPPORT.UA(200 грн), RADARScreen (459 грн) були нав`язані ОСОБА_1 , як обов`язкова умова отримання кредиту, що також робить відповідні положення договору нікчемними.
Скаржник наголошує на тому, що з 19 березня 2022 року його призвано на військову службу під час мобілізації, проте зазначеного не враховано судом і стягнуто заборгованість за відсотками без урахування положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частково задовольняючи позов АТ «ТАСКОМБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що 06 вересня 2021 року укладено кредитний договір № 1765611084, зобов`язання за яким відповідач належним чином не виконував, і дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованості у розмірі 43 684,02 грн, з яких: 37 609 грн – заборгованість за тілом кредиту, 1,54 грн – заборгованість за річними процентами, 6 073,48 грн – заборгованість за щомісячними процентами.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення нарахованих річних процентів у сумі 4,20 грн та щомісячних процентів у сумі 12 185,40 грн, районний суд урахував часткову сплату відповідачем заборгованості а також те, що з 19 березня 2022 року ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, проценти за користування кредитом відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не нараховуються.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що 01 вересня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» (новий кредитор) та ТОВ «ФК «ЦФР» (первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 61-64).
У пункті 2.2. вказаного договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді.
06 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 1765611084, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (а.с. 9).
Згідно з п. 1.2. кредитного договору сума кредиту – 37609 грн, строк, на який надається кредит, – 18 міс., процентна ставка – фіксована, проценти при наданні кредиту – 7% від суми кредиту, що становить 1 750 грн, щомісячні проценти – 2,7% від суми кредиту, а річні проценти – 0,01% від суми кредиту.
У п. 1.4. цього договору зазначено, що, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:
отримувач АТ«ТАСКОМБАНК», сума 25 000грн, призначення – переказ на користь ОСОБА_1 ;
отримувач ТОВ «Майсейфеті», сума 400 грн, призначення – оплата за пакет послуг «ОхоронецьКредитМаркет24» за рахунок кредиту КД № 1765611084 від 06 вересня 2021 року;
отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 9 000грн, призначення – оплата страхового платежу за договором страхування № 1765611084-С від 06 вересня 2021 року;
отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 800 грн, призначення – оплата страхового платежу за договором страхування № 1765611084-ЛО від 06 вересня 2021 року;
отримувач ТОВ«ЦФР», сума 200 грн, призначення – оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA»;
отримувач ТОВ «ЦФР», сума 459грн, призначення – оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR Screen», пакет економ.
Також 06 вересня 2021 року Джола О.М. підписав Паспорт кредиту від ТОВ «ФК ЦФР» № 5611084 (а.с. 10).
06 вересня 2021 року ОСОБА_1 засвідчив підписом повідомлення про відступлення прав вимог, у якому ТОВ «ФК «ЦФР» зазанчило, що право вимоги за кредитним договором № 1765611084 від 03 вересня 2021 року, що укладений між ним та ТОВ «ФК «ЦФР», відступлено АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 13 зворот).
07 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» підписано реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, за яким позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1765611084, сума основного боргу за кредитом 37 609 грн, сума нарахованих процентів 0,01 грн, сума нарахованого щомісячного проценту (плати за кредитом) 33,85 грн (а.с. 19 зворот).
Платіжна інструкція № 761055950 від 07 вересня 2021 року свідчить про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» сплатило ТОВ «ФК «ЦФР» 8 556 237,87 грн згідно з договором про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року (а.с. 24).
11 вересня 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» направило ОСОБА_1 повідомлення-вимогу, відповідно до якої за кредитним договором № 1765611084 від 06 вересня 2021 року наявна заборгованість станом на 10 вересня 2024 року становить: 37 609 грн – заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена), 5,74 грн – заборгованість за річними процентами (в т.ч. прострочена), 18 258,88 грн – заборгованість за щомісячними процентами (в т.ч. прострочена). АТ «ТАСКОМБАНК» вимагало повністю погасити заборгованість (а.с. 24 зворот).
Розрахунок заборгованості по кредитному договору № 1765611084 від 06 вересня 2021 року, складений станом на 21 січня 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК», свідчить про те, що заборгованість відповідача становить 55 873,62 грн, з яких: 37 609 грн – заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 5,74 грн – заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 18 258,88 грн – заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) (а.с. 46).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст. 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступленням права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Приписами ст. 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ОСОБА_1 не заперечує факт підписання (укладення) кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Твердження відповідача про недоведеність переходу права вимоги до позивача відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, за умовами п. 2.2. якого сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. 
07 вересня 2021 року ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» підписано реєстр прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, за яким позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1765611084.
Платіжною інструкцією № 761055950 від 07 вересня 2021 року підтверджено факт перерахування позивачем коштівТОВ «ФК «ЦФР» за договором про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року у розмірі 8 556 237,87 грн.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, матеріалами цієї справи підтверджено доводи позову про наявність належних, допустимих та достатніх доказів щодо відступлення на користь АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги у спірних правовідносинах.
Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що у повідомленні про відступлення права вимоги від 06 вересня 2021 року йдеться про договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 06 жовтня 2016 року, проте в реєстрі прав вимоги позивача зазначено зовсім інший правочин – договір № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року, колегія суддів вважає такими, що не впливають на вирішення питання правомірності переходу права вимоги, оскільки вважає зазначене опискою. Наявними у справі доказами підтверджено, що ТОВ «ФК «ЦФР» відступило АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги саме за договором № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року. На цей договір посилався і позивач, як підставу наявності права вимоги, звертаючись з позовом.
Апеляційний суд відхиляє також твердження ОСОБА_1 про штучне завищення тіла кредиту через наявність у договорі умов про те, що позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту певні суми грошових коштів, визначені п. 1.4 кредитного договору, що зумовило фактичне отримання ним коштів лише у сумі 25 000 грн, а не у визначеному в укладеному правочині розмірі.
За змістом пункту 14 кредитного договору, підписавши його, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:
отримувач АТ«ТАСКОМБАНК», сума 25 000 грн, призначення – переказ на користь ОСОБА_1 ;
отримувач ТОВ «Майсейфеті», сума 400 грн, призначення – оплата за пакет послуг «ОхоронецьКредитМаркет24» за рахунок кредиту КД № 1765611084 від 06 вересня 2021 року;
отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 9 000 грн, призначення – оплата страхового платежу за договором страхування № 1765611084-С від 06 вересня 2021 року;
отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 800 грн, призначення – оплата страхового платежу за договором страхування № 1765611084-ЛО від 06 вересня 2021 року;
отримувач ТОВ «ЦФР», сума 200 грн, призначення – оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA»;
отримувач ТОВ«ЦФР», сума 459 грн, призначення – оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR Screen», пакет економ.
Стверджуючи про несправедливість умов кредитного договору щодо перерахування коштів на обов`язкове страхування життя та здоров`я позичальника, сплату початкового проценту у сумі 1 750 грн, а також послуг «Охоронець» (400 грн), SUPPORT.UA (200 грн), RADARScreen (459 грн), ОСОБА_1 в межах цієї справи із зустрічними вимогами про визнання таких умов кредитного договору недійсними не звертався, отже указані твердження підставами позову не були. Належних доказів на підтвердження доводів про примус (нав`язування) ОСОБА_1 цих умов договору, як обов`язкових, для отримання кредиту, скаржником не надано, отже суд вважає їх припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.
Суд першої інстанції, виходячи з принципу змагальності сторін, що діє в цивільному судочинстві, розглядав справу в межах заявлених позовних вимог та перевіряв доводи сторін на предмет наявності або відсутності у відповідача заборгованості за кредитом. З огляду на принцип свободи договору його сторони можуть обумовити можливість перерахування кредитодавцем з обумовленої у договорі суми кредиту певних коштів третім особам з відповідним цільовим призначенням, що не суперечить змісту кредитних зобов`язань. ОСОБА_1 не стверджує, що зазначені суми не були перераховані за реквізитами, указаними в кредитному договорі, або перераховані у розмірі іншому, ніж зазначений в укладеному ним правочині.
Отже, доводи скаржника про штучне завищення тіла кредиту та несправедливість умов укладеного ним правочину не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.
Оцінюючи доводи відповідача про стягнення з нього заборгованості за процентами без урахування положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів зважає на таке. При вирішенні спору районним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 березня 2022 року перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 , а отже йому, як військовослужбовцю, проценти за користування кредитом з цього часу не повинні нараховуватись.
Районним судом вірно враховано те, що за розрахунком заборгованості у період з 07 вересня 2021 року по 31 березня 2022 року відповідачу нараховано річні проценти на загальну суму 1,97 грн, водночас скаржником сплачено 0,31 грн. Отже, заборгованість за річними процентами з 07 вересня 2021 року по 18 березня 2022 року суд розрахував у сумі 1,54 грн (0,26+0,04+0,26+0,28+0,3+0,3+0,27+ 0,14 (0,26/31= 0,008; 0,008*18 = 0,14 грн.) – нараховані проценти - 0,31 – сплачені відповідачем кошти).
За розрахунком заборгованості загальний її розмір за щомісячними процентами станом на 09 березня 2022 року (станом на 19 березня 2022 року інформація відсутня) становив 6 092,70грн, сплачено ОСОБА_1 19,22 грн. Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив, що заборгованість за щомісячними процентами станом на 09 березня 2022 року складає 6 073,48 грн.
Наведене вище свідчить про те, що обставини перебування відповідача на військовій службі з 19 березня 2022 року враховано судом при обрахуванні розміру заборгованості скаржника по сплаті процентів.
Установивши, що ОСОБА_1 отримав кредит за договором № 1765611084 від 06 вересня 2021 року, зобов`язання щодо його повернення та сплати відсотків в обумовлений строк за умовами договору належним чином не виконав, з 19 березня 2022 року перебуває на військовій службі, а позивач набув право вимоги за наведеним кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь товариства заборгованості в сумі 43 684,02 грн, яка складається із: 37 609 грн – борг за тілом кредиту, 1,54 грн – річні проценти, 6 073,48 грн – щорічні проценти.
Апеляційну скаргу АТ «ТАСКОМБАНК» колегія суддів не аналізує, оскільки її зміст зводиться до незгоди з мотивами суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права вимоги, проте таких висновків рішення, яке позивач оскаржує, не містить. 
Ураховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК». Доводи апеляційних скарг АТ «ТАСКОМБАНК», ОСОБА_1 цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова