ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 квітня 2026 року 	Справа № 160/1079/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.09.2025 року за № 047150033333 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.10.2025 року за № 047150033333 про відмову в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи на різних посадах з 01.07.1986 року по 16.07.1990 року та з 02.01.1992 року по 01.06.1995 року на підставі відповідних записів у трудовій книжці та доданих до цієї заяви архівних довідок і завірених копій документів.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, при цьому відповідачем-2 було відмовлено у такому призначенні, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та за результатами розгляду документів за наданими документами до загального страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.07.1986 року по 08.02.1988 року у Апостолівському райкомі ЛКСМ за записами трудової книжки від 03.04.1984 року серії НОМЕР_1 , оскільки в підставі для внесення запису про прийняття на роботу не зазначено номер розпорядження від 01.07.1986 року (підлягає уточненню довідкою); - період роботи з 02.01.1992 року по 15.10.1993 року у обласному підприємстві «Дніпропетровськавтомотосервіс», оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печатка не підлягає прочитанню (підлягає уточненню довідкою); - період роботи у АТ «ДАС» (звільнення з 01.06.1995 року), оскільки відсутня інформація про дату прийняття та підстави внесення запису про прийняття на роботу (підлягає уточненню довідкою). Позивачем повторно було подано заяву про призначення пенсії із додатковими документами, при цьому рішенням відповідача-3 було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, за доданими документами до страхового стажу не зараховано: - періоди роботи з липня 1986 року по 16.07.1990 року згідно архівної довідки від 01.08.2024 року №Г-2095/0/217-24, оскільки імя по батькові заявниці зазначено зі скороченням та відсутній наказ про прийняття на роботу. Зазначений період роботи неможливо зарахувати згідно архівної довідки про нарахування заробітної плати від 09.10.2025 року №Г-2095/0/217-25 після підтвердження первинними документами; - період роботи з 02.01.1992 року по 15.10.1993 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.04.1984 року, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою. Також в наданій довідці від 29.09.2025 року №218 не вірно дата народження заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає даним паспорта (19.08.1965) та відсутній наказ про звільнення з роботи; - період роботи по 01.06.1995 року на ВАТ «ДАС» згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.04.1984 року, оскільки відсутня дата про прийняття та наказ про прийняття на роботу. Згідно довідки від 29.09.2025 року №217 відсутня інформація про прийняття та звільнення з роботи та не вірно дата народження заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає даним паспорта ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Позивач вважає вказані рішення відповідачів протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем надано всі наявні та достатні документи, що підтверджують наявність необхідного страхового стажу позивача та позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
20.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 20.01.2026 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
02.02.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, витребувано додаткові докази по справі.
16.02.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли матеріали пенсійної справи позивача.
17.02.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 обчислений за наданими документами з урахуванням відомостей Реєстру застрахованих осіб та складає 29 років 9 місяців 4 дні. За записами трудової книжки до страхового стажу заявниці не враховано: - періоди роботи з 01.07.1986 по 08.02.1988 в Апостолівському райкомі ЛКСМ України, оскільки запис про прийняття на роботу внесено з порушенням пункту 2.3 Інструкції № 162, а саме не зазначено номер розпорядження на підставі якого внесено запис про прийняття на роботу; - періоди роботи з 02.01.1992 по 15.10.1993 в обласному підприємстві «Дніпропетровськавтомотосервіс», оскільки запис про звільнення з роботи внесено з порушенням пункту 4.1 Інструкції № 162 — запис не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства; - період роботи в АТ «ДАС» по 01.06.1995, оскільки в трудовій книжці не внесено запис про прийняття в АТ «ДАС». За результатом розгляду заяви від 27.08.2025 № 2234 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення від 04.09.2025 № 047150033333 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки. Пунктом 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція), передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника або службовця всі записи про роботу, нагороди і заохочення, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціальною уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Виходячи з вищезазначеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області обґрунтовано прийнято рішення від 04.09.2025 року № 047150033333 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
18.02.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що страховий стаж позивача складає 29 років 9 місяців 4 дні. Дата, з якої особа матиме право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону з 20.08.2028 або у разі набуття страхового стажу 32 роки. За розглядом документів до страхового стажу не зараховано періоди: - періоди роботи з 01.07.1986 по 08.02.1988 у Апостолівському райкомі ЛКМС за записами трудової книжки від 03.04.1984 серії НОМЕР_2 , оскільки в підставі для внесення запису про прийняття на роботу не зазначено номер розпорядження від 01.07.1988 (підлягає уточненню довідкою); період роботи з 02.01.1992 по 15.10.1993 у обласному підприємстві «Дніпропетровськавтомотосервіс», оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печатка не підлягає прочитанню (підлягає уточненню довідкою);період роботи у АТ «ДАС» (звільнення з 01.06.1995), оскільки відсутня інформація про дату прийняття та підстави запису про прийняття на роботу (підлягає уточненню довідкою).
01.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 27.08.2025 року зверталась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.09.2025 року за № 047150033333 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та за результатами розгляду документів за наданими документами до загального страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.07.1986 року по 08.02.1988 року у Апостолівському райкомі ЛКСМ за записами трудової книжки від 03.04.1984 року серії НОМЕР_1 , оскільки в підставі для внесення запису про прийняття на роботу не зазначено номер розпорядження від 01.07.1986 року (підлягає уточненню довідкою); - період роботи з 02.01.1992 року по 15.10.1993 року у обласному підприємстві «Дніпропетровськавтомотосервіс», оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печатка не підлягає прочитанню (підлягає уточненню довідкою); - період роботи у АТ «ДАС» (звільнення з 01.06.1995 року), оскільки відсутня інформація про дату прийняття та підстави внесення запису про прийняття на роботу (підлягає уточненню довідкою).
Позивач повторно звернулась із заявою про призначення пенсії за віком та додала додаткові довідки.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 29.10.2025 року за № 047150033333 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та за результатами розгляду документів за наданими документами до загального страхового стажу не зараховано: - періоди роботи з липня 1986 року по 16.07.1990 року згідно архівної довідки від 01.08.2024 року №Г-2095/0/217-24, оскільки ім`я по батькові заявниці зазначено зі скороченням та відсутній наказ про прийняття на роботу. Зазначений період роботи неможливо зарахувати згідно архівної довідки про нарахування заробітної плати від 09.10.2025 року №Г-2095/0/217-25 після підтвердження первинними документами; - період роботи з 02.01.1992 року по 15.10.1993 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.04.1984 року, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою. Також в наданій довідці від 29.09.2025 року №218 не вірно дата народження заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає даним паспорта (19.08.1965) та відсутній наказ про звільнення з роботи; - період роботи по 01.06.1995 року на ВАТ «ДАС» згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.04.1984 року, оскільки відсутня дата про прийняття та наказ про прийняття на роботу. Згідно довідки від 29.09.2025 року №217 відсутня інформація про прийняття та звільнення з роботи та не вірно дата народження заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає даним паспорта ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Позивач вважає рішення відповідачів про відмову у призначенні пенсії протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом пункту першого частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIІ (далі – Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно зі ст. 7 Закону № 1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, позивачем, при зверненні до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, для підтвердження страхового стажу була надана зокрема, трудова книжка серії НОМЕР_2 , дата заповнення 03.04.1984 року видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з зазначеними усіма періодами трудової діяльності.
Підставою не врахування відповідачами до страхового стажу позивача періодів роботи: - періоди роботи з липня 1986 року по 16.07.1990 року згідно архівної довідки від 01.08.2024 року №Г-2095/0/217-24, оскільки ім`я по батькові заявниці зазначено зі скороченням та відсутній наказ про прийняття на роботу. Зазначений період роботи неможливо зарахувати згідно архівної довідки про нарахування заробітної плати від 09.10.2025 року №Г-2095/0/217-25 після підтвердження первинними документами; - період роботи з 02.01.1992 року по 15.10.1993 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.04.1984 року, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою. Також в наданій довідці від 29.09.2025 року №218 не вірно дата народження заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає даним паспорта (19.08.1965) та відсутній наказ про звільнення з роботи; - період роботи по 01.06.1995 року на ВАТ «ДАС» згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 03.04.1984 року, оскільки відсутня дата про прийняття та наказ про прийняття на роботу. Згідно довідки від 29.09.2025 року №217 відсутня інформація про прийняття та звільнення з роботи та не вірно дата народження заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не відповідає даним паспорта (19.08.1965).
Стаж роботи позивача у спірний період підтверджується записами в її трудовій книжці:
- 01.07.1986 року прийнята в Апостолівський райком ЛКСМ на посаду бухгалтера (розпорядження рус від 01.07.1986 року);
- 09.02.1988 року переведена на посаді старший бухгалтер (протокол №16 від 11.02.1988 року);
- 16.07.1990 року звільнена по переводу (протокол №9 від 12.07.1990 року);
- 02.01.1992 року прийнята по переводу на Зеленодольську сто бухгалтером (наказ №2-к від 02.01.1992 року);
- 15.10.1993 року звільнена по переводу (протокол №3 від 14.09.1993 року).
Також доказами, що підтверджують стаж роботи позивача є довідка Державного архіву Дніпропетровської області від 01.08.2024 року №Г-2095/0/217-24 в якій містяться відомості про роботу позивача з липня 1986 року по 16.07.1992 року.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначена правова норма кореспондується з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 від 20.06.1974 (далі – Інструкція № 162).
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).
Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується «1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених випадках законом іншу відповідальність.
У спірних рішеннях відповідачами зазначено, підставу неврахування періоду трудової діяльності є запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою та відсутня дата про прийняття та наказ про прийняття на роботу
Так, зазначені записи в трудовій книжці позивача здійснені на підставі розпоряджень (наказів), що були прийняті на підприємстві, та відповідач не надав жодних зауважень щодо змісту записів в трудовій книжці – вони є чіткими та зрозумілими до сприйняття.
Тобто, вказані записи були внесені до трудової книжки у відповідності до вимог Інструкцій № 162 та №58, які діяли на момент її заповнення.
Наявні в трудовій книжці недоліки свідчать лише про неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем та жодним чином не мають впливати на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах.
Так, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 (провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 р. у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи викладене, період роботи з 01.07.1986 року по 16.07.1990 року та з 02.01.1992 року по 1.06.1995 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Таким чином, з огляду на вказане, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.09.2025 року за № 047150033333 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.10.2025 року за № 047150033333 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи на різних посадах з 01.07.1986 року по 16.07.1990 року та з 02.01.1992 року по 01.06.1995 року на підставі відповідних записів у трудовій книжці та доданих до цієї заяви архівних довідок і завірених копій документів, суд зазначає наступне.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. 
Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
Таким чином, враховуючи, що оскаржувані рішення прийняте з підстав незарахування до страхового стажу вищевказаних періодів та враховуючи наявність підстав для зарахування таких періодів, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача, періоди роботи з 01.07.1986 року по 16.07.1990 року та з 02.01.1992 року по 01.06.1995 року.
Відповідно до ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Також, відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При цьому, суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви про призначення позивачу пенсії за віком.
При цьому, враховуючи, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з неврахуванням спірних періодів та враховуючи наявність підстав для врахування таких періодів, суд дійшов висновку, що належним захистом прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.08.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2662,40 грн., що документально підтверджується квитанціями №7 від 09.01.2026 року та №11 від 26.01.2026 року.
Враховуючи вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 2662,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (18003, м.Черкаси, В.Чорновола, 157, код ЄДРПОУ 21782461), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, пр-т, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.09.2025 року за № 047150033333
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.10.2025 року за № 047150033333 про відмову в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи на різних посадах з 01.07.1986 року по 16.07.1990 року та з 02.01.1992 року по 01.06.1995 року. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв