490/3880/26 від25.06.2026
н\п 3/490/1302/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Лященко В.Л., при секретарі Ведмеденко А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від МРУП ГУНП в Миколаївській областіпро притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
- за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП,
В С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу серії ВАД №874794 від 20.04.2026 року, 20 квітня 2026 о 16 годині 30 хвилин, громадянка ОСОБА_1 за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , ухилялася від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх дітей ОСОБА_2 , 2020 року народження, ОСОБА_3 , 2023 року народження та ОСОБА_4 , 2017 року народження щодо забезпечення належних умов проживання, а саме: не забезпечила дітям безпечних умов перебування за місцем проживання та штучно створила незадовільні умови проживання, в наслідок чого антисанітарні умови проживання, недоглянуті діти, чим не дотрималася вимог ч.2 ст.8, ст. ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», тим самим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялася належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Зі складеним протоколом не погодилася, оскількипротокол було складено 20.04.2026, проте фактично візит працівників поліції був 24.03.2026 року.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Отже, диспозиція даної статті посилається на певне законодавство, яке передбачає виконання обов`язків. Тому, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, повинно бути доведено, які саме обов`язки не були нею виконані і яким законодавством передбачене їх виконання.
Тобто, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що  ОСОБА_1 за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , ухилялася від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх дітей ОСОБА_2 , 2020 року народження, ОСОБА_3 , 2023 року народження та ОСОБА_4 , 2017 року народження, щодо забезпечення належних умов проживання, а саме: не забезпечила дітям безпечних умов перебування за місцем проживання та штучно створила незадовільні умови проживання, в наслідок чого антисанітарні умови проживання, недоглянуті діти, чим не дотрималася вимог ч.2 ст.8, ст. ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», тим самим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.
Слід зазначити, що частина 1 статті 184 КУпАП є бланкетною нормою, і при кваліфікації дій правопорушника за цією статтею необхідно зазначати, яка саме норма законодавства порушена.
Відповідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини ; Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток ; Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; Батьки зобов`язані поважати дитину; Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї ; Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
З аналізу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 150 Сімейного кодексу України, посилання на які міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, вбачається, що вказані статті регламентують різноманітні обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Проте в протоколі про адміністративне не конкретизовано яку саме норму діючого законодавства порушила ОСОБА_1 , тобто які саме батьківські обов`язки не були виконані нею чи від виконання яких остання ухилялася, оскільки відповідальність за ч.1 ст. 184 КУпАП передбачена саме за ухилення конкретно визначених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Крім того матеріалами справи не підтверджено обставини, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків 20.04.2026 року, оскільки з долученого рапорту, а також фототаблиці до протоколу, неможливо встановити дату, час, тобто коли саме було зроблено фотофіксацію за адресою: АДРЕСА_1 , та виявлено факт вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.
При цьому, в наданих поясненнях ОСОБА_1 вказує, що фактичне виявлення обставин не відповідає даті складання протоколу. Зазначає, що протокол було складено 20.04.2026, проте фактично візит працівників поліції був 24.03.2026 року.
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджено ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків, а також відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували обставини, викладені в протоколі.
Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Проаналізувавши викладені обставини та матеріали справи про адміністративне правопорушення, враховуючи відсутність переконливих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з причини відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 247, 284 КУпАП, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1  за ч.1 ст.184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя          В.Л. Лященко