П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/15473/25	
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В,
Дата і місце ухвалення: 10 квітня 2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі №420/15473/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, у якому просив:
– визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови здійснити ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2025 року, перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» без будь-яких обмежень максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2025 року, перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», без будь-яких обмежень максимальним розміром та без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки відповідно до Закону України від 08.07.2011 №3668-VI розмір пенсії, призначеної за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Суд першої інстанції не врахував, що Закон України від 08.07.2011 №3668-VI є чинним з 01 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався.
Крім того, апелянт зазначає, що статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено застосування у 2025 році в період дії воєнного стану обмежувальних коефіцієнтів до пенсій, розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Саме на виконання вказаної норми Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1 від 03.01.2025, тобто в межах наданих законом повноважень та з метою, з якою ці повноваження були надані. За таких обставин апелянт вважає, що перерахунок пенсії позивачу здійснений відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент виникнення права на такий перерахунок, а виплата пенсії здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, тому правові підстави для задоволення позовних вимог були відсутні.
З огляду на викладене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» передбачено проведення індексації пенсій із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,115. Пунктом 10 зазначеної постанови передбачено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1– 7 пункту 2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.
З 01 березня 2025 року відповідачем пенсію позивача було обчислено та виплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнта на підставі статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року №1.
Розмір виплаченої пенсії склав 25 207 грн 37 коп., тоді як розмір пенсії, нарахованої з 01.03.2025 року з урахуванням проведеної індексації, становить 32 810 грн 83 коп.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку та виплати пенсії у повному розмірі без застосування до суми, що перевищує десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року №1, однак листом від 27.03.2025 року відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку.
Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування при перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1, якими фактично змінено умови та норми пенсійного забезпечення осіб, пенсія яким призначена відповідно до зазначеного Закону, є протиправним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану (який триває і на час апеляційного перегляду справи) тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30– 34, 38, 39, 41– 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Отже, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022, не обмежені конституційні права і свободи людини і громадянина, встановлені статтею 46 Конституції України.
Абзацом третім преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ встановлено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій та вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
За змістом частин першої та третьої статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Частиною третьою статті 1-1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-ІХ установлено, що у 2025 році в період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані), зокрема, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», якою встановлено порядок застосування відповідних коефіцієнтів до сум перевищення.
Таким чином, положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 фактично запроваджують додатковий механізм обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що Закон №2262-ХІІ є спеціальним законом, який визначає умови, порядок та гарантії пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби.
Отже, будь-які зміни порядку пенсійного забезпечення осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, можуть бути запроваджені лише шляхом внесення змін до зазначеного спеціального закону.
При цьому стаття 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не вносить змін до Закону №2262-ХІІ та не змінює його положень у встановленому законом порядку.
Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 30.11.2010 №22-рп/2010 та від 28.08.2020 №10-р/2020 неодноразово наголошував, що законом про Державний бюджет України не можуть змінюватися чи обмежуватися права і гарантії, встановлені іншими законами.
Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ щодо обмеження максимального розміру пенсії.
Також у рішенні від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України наголосив на необхідності забезпечення належного рівня соціального захисту осіб, які проходили військову службу, та неприпустимості звуження змісту і обсягу гарантованих їм соціальних прав.
Отже, доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України від 08.07.2011 №3668-VІ не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки пенсійне забезпечення позивача регулюється спеціальним Законом №2262-ХІІ, а правові позиції Конституційного Суду України та Верховного Суду виключають можливість застосування до таких правовідносин обмежень, які звужують обсяг гарантованого цим Законом права на пенсійне забезпечення.
Аналогічний підхід послідовно застосовується Верховним Судом, зокрема у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21 та інших справах цієї категорії.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем проведено індексацію пенсії позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209.
Отже, спір у цій справі виник не щодо права позивача на індексацію пенсії, а щодо правомірності застосування до проіндексованого розміру пенсії обмежувальних коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та прийнятої на її виконання постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 не можуть змінювати порядок та умови пенсійного забезпечення осіб, право яких на пенсійне забезпечення визначається спеціальним Законом №2262-ХІІ.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування відповідачем до пенсії позивача коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1, є протиправним, а тому право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2025 року без застосування зазначених обмежень.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач діяв відповідно до положень Закону України від 08.07.2011 №3668-VІ та статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Наведені апелянтом аргументи ґрунтуються на власному тлумаченні норм права та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо неможливості зміни умов пенсійного забезпечення осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, шляхом прийняття закону про Державний бюджет України або підзаконного нормативно-правового акта.
Колегія суддів також враховує, що право позивача на отримання пенсії у розмірі, визначеному відповідно до Закону №2262-ХІІ, є складовою конституційного права на соціальний захист, гарантованого статтею 46 Конституції України, а тому будь-які обмеження такого права повинні бути чітко встановлені законом, відповідати вимогам правової визначеності, переслідувати легітимну мету та бути пропорційними.
Водночас застосовані відповідачем обмеження фактично призвели до зменшення розміру пенсійної виплати позивача, визначеної відповідно до спеціального закону, без внесення відповідних змін до Закону №2262-ХІІ.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини чи докази, які б спростовували встановлені судом першої інстанції факти або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, а тому не дають підстав для висновку про незаконність або необґрунтованість оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
З огляду на результат апеляційного перегляду справи підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Враховуючи, що справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та належить до справ незначної складності, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених зазначеною нормою.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук