Справа № 348/2851/25 
Провадження № 22-ц/4808/859/26 
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О., 
секретаря     Шемрай Н.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» – адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Солодовнікова Р.С. у місті Надвірній, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року представник АТ «Акцент-Банк» – Шкапенко О.В.звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 лютого 2024 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «А-Банк», підписав анкету-заяву на відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту, на підставі чого йому було відкрито рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано платіжну картку.
Умовами договору передбачено надання кредиту у вигляді кредитного ліміту з процентною ставкою 40,80% річних, а також нарахування процентів за кожен день користування кредитом. Відповідач підтвердив приєднання до договору, що складається із заяви та Умов і правил банку, розміщених на офіційному сайті. Позивач вказав, що банк виконав свої зобов`язання та надав кредитні кошти, однак ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору та не здійснював своєчасне погашення заборгованості.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 05.11.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 111 788,07 грн, яка складається з: 63837,73 грн – заборгованість за кредитом; 46800,34 грн – заборгованість за відсотками; 1150 грн – пеня.
Враховуючи наведене, представник АТ «Акцент-Банк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 111 788,07 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2024 у розмірі 87 237,90 грн.
В іншій частині позов залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 890,40 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. Матеріалами справи підтверджено факт використання кредитних коштів та наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 63 837,73 грн, яка не була погашена у встановлені строки та не спростована належними доказами з боку відповідача, а тому підлягає стягненню.
Разом з тим місцевий суд дійшов висновку, що положення договору про підвищену процентну ставку (81,6 % річних), яка застосовувалася у разі прострочення платежів, фактично має характер штрафної санкції. Така умова не є платою за користування кредитом, а є способом відповідальності за порушення зобов`язання. Суд зазначив, що її застосування суперечить принципам добросовісності, справедливості та вимогам закону «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим зменшив розмір процентів, виходячи з базової процентної ставки 3,4% на місяць (40,8% річних) до 23 400,17 грн.
Також суд встановив, що вимоги про стягнення пені у розмірі 1150 грн не підлягають задоволенню, оскільки на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати неустойки (штрафів, пені) за прострочення виконання кредитних зобов`язань.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник АТ «Акцент-Банк» – адвокат Омельченко Є.В. на рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального права.
Вказує, що суд першої інстанції дійшов висновку, що банк нарахував відсотки за підвищеною ставкою 81,60% річних. Однак такий висновок помилковий, оскільки фактичний розрахунок заборгованості здійснено за стандартною процентною ставкою 40,80% річних. Сам факт зазначення у розрахунку підвищеної ставки не свідчить про її застосування при нарахуванні процентів.
Крім того, відповідач підписав заяву щодо встановлення кредитного ліміту, в якій зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка.
Також ввважає, що сумніви суду щодо розрахунку заборгованості є необґрунтованими, оскільки правильність розрахунку підтверджена банківською випискою. 
Зважаючи на вказане, просить оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки не повідомили.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог зі стягнення заборгованості за частиною процентів за кредитним договором №б/н від 14.02.2024 та пені. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, відповідна аргументація в апеляційній скарзі представника позивача відсутня, а тому апеляційний суд відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині щодо стягнення заборгованості за процентами та пенею. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання кредитних коштів. В Анкеті-Заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені за посиланням: https://a-bank.com.ua, становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомлений та згідний з умовами вказаного договору. При цьому, відповідач підписав заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за картою/рахунком.
В заяві зазначено, що заявник не заперечує вважати наведений зразок його цифрового підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним в Банку. Визнає, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання угод, договорів, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного підпису. Заява підписана відповідачем відкритим ключем, що буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку А-Банк24 з метою засвідчення його дій згідно Умов та правилами надання банківських послуг (а.с. 8-9 - зворот).
До позовної заяви позивач додав копії Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», витяг з Умов та правил надання банківських послуг паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» Зелена» з яким відповідач ознайомлений 14.02.2024, про що свідчить його підпис (а.с.12-13).
Відповідно до п. 8 договору відповідачу надано кредит у вигляді встановленого максимального кредитного ліміту на картковий рахунок строком на 240 місяців. 
Згідно з п. 7 заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту під час пільгового періоду (62 днів) відсоткова ставка 0,000001%, а при виході з пільгового періоду 3,4 % на місяць.
Відповідно до п. 10.1 цієї заяви при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8 % на місяць.
Згідно з довідкою про розмір встановленого ліміту ОСОБА_1 неодноразово змінювався кредитний ліміт, а саме: 14.02.2024 встановлено суму кредитного ліміту 17000 грн, 25.04.2024 зменшено суму кредитного ліміту до 22000 грн, 02.05.2024 збільшено суму кредитного ліміту 27000 грн, 01.07.2024 збільшено суму кредитного ліміту 32000 грн, 10.07.2024 збільшено суму кредитного ліміту 37000 грн, 10.08.2024 збільшено суму кредитного ліміту 42000 грн, 10.08.2024 збільшено суму кредитного ліміту 63900 грн (а.с. 21 - зворот).
Відповідно до довідки про наявність рахунку ОСОБА_1 має поточний рахунок № НОМЕР_1 та йому видані картки: № НОМЕР_2 із строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_3 , строком дії до грудня 2031 року (а.с. 22). 
З виписки про рух коштів по картці відповідача за період з 14.02.2024 до 05.11.2025 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, зокрема знімав готівкові кошти, поповнював банківські карти (а.с. 14-21). 
Згідно з розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором від 14.02.2024 станом на 05.11.2025 становить 111 788,07 грн, з яких: 63837,73 грн – заборгованість за тілом кредиту; 46800,34 грн – заборгованість за процентами та 1150,00 грн – пеня (а.с. 6-8).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звернувшись до суду із вказаним позовом АТ «Акцент-Банк» посилалося на те, що 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банку» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,4% на місяць (40,8% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом.
Зазначив, що підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банку» разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.
На підтвердження укладення між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем кредитного договору, банком було надано суду копію Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 14 лютого 2024 року; заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміті за карткою/рахунком від 14 лютого 2024 року та паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», які підписано позичальником, зокрема за допомогою електронного підпису (а.с. 8-13).
З умовами кредитування, у тому числі щодо нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 3,4% на місяць, тобто 40,8 % річних, а також з п. 10.1 заяви, яким передбачено, що при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% у місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості, відповідач був ознайомлений, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, заявою про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміті за карткою/рахунком.
Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачем було погоджено його умови, зокрема щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечень не подавав, узгодження умов договору не оспорював, користувався грошима, що підтверджується випискою по картці.
Апеляційний суд вважає помилковими посилання суду першої інстанції на те, що підвищена процентна ставка у розмірі 6,8 % на місяць, передбачена пунктом 10 заяви про відкриття рахунку позичальника, за своєю правовою природою не є звичайною процентною ставкою, а виступає санкцією за невиконання зобов`язань, тобто має штрафний (компенсаційний) характер, оскільки такий висновок не відповідає правовій природі процентів за кредитним договором. 
Відповідно до статей 1048 та 1054 ЦК України проценти є платою за користування кредитними коштами, а не мірою цивільно-правової відповідальності. Сам по собі факт застосування іншого розміру процентної ставки після настання певних умов, передбачених договором, не змінює правової природи таких процентів та не перетворює їх на штраф чи пеню. Умовами договору прямо визначено, що 6,8 % є саме процентною ставкою за користування кредитом, а не неустойкою, штрафом чи пенею, а тому суд не мав правових підстав перекваліфіковувати погоджену сторонами умову договору виключно на підставі власної оцінки її економічного змісту.
Так, в даному випадку встановлено, що між сторонами узгоджено базовий розмір процентної ставки (40,8 % на рік), а також розмір процентної ставки за прострочення виконання зобов`язання 6,8% у місяць (81,6 % річних), про що свідчать підписані відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 14 лютого 2024 року, заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміті за карткою/рахунком від 14 лютого 2024 року, та паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена».
Висновок суду про те, що підвищена процентна ставка є способом примусового впливу на боржника, також є необґрунтованим, оскільки проценти за кредитом та неустойка є різними правовими конструкціями. Проценти є елементом основного зобов`язання та платою за користування коштами, тоді як штрафні санкції є способом забезпечення виконання зобов`язання та видом відповідальності за його порушення. Саме по собі збільшення процентної ставки у разі невиконання умов договору не свідчить про виникнення штрафної санкції, а лише означає зміну умов кредитування, погоджених сторонами при укладенні договору.
Крім того, суд безпідставно дійшов висновку про порушення принципів добросовісності, розумності та справедливості, передбачених статтями 3 та 509 ЦК України, оскільки не встановив жодних обставин, які б свідчили про недобросовісну поведінку кредитора або про приховування умов кредитування від позичальника. Позичальник добровільно підписав заяву про відкриття рахунку, був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, у тому числі з порядком застосування процентної ставки, та погодився з ними. 
Фактично суд вийшов за межі своїх повноважень та втрутився у погоджені сторонами умови договору, самостійно змінивши правову природу встановленої договором процентної ставки без визнання відповідної умови договору недійсною у встановленому законом порядку. 
Помилковим є і посилання суду на статтю 18 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки для визнання умови договору несправедливою суд мав встановити істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, недобросовісність кредитора або неможливість споживача ознайомитися з відповідними умовами договору. Жодної з таких обставин судом встановлено не було. Натомість суд фактично обмежився суб`єктивною оцінкою розміру процентної ставки без належного правового обґрунтування.
Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 46800,34 грн підлягають задоволенню.
Водночас колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення пені у розмірі 1 150,00 грн. 
Місцевий суд, правильно застосувавши приписи пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та врахувавши релевантну правову позицію Верховного Суду, дійшов обґрунтованого висновку, що в період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, зокрема від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку, зменшивиши відсотки, які стягуються з відповідача за користування кредитом, з 46 800 ,34 грн до 23400,17 грн.
Отже, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження.
Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині, та ухвалення нового рішення про. стягнення з ОСОБА_1  на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за відсотками в розмірі 46 800 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, а при поданні апеляційної скарги сплачено 3633,60 грн.
Оскільки вимоги банку задоволено частково: в суді першої інстанції на 98,97%, в апеляційному суді на 97,60%, відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 5 943,87 грн (2397,48 грн +3546,39 грн).
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 111 788,07 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» – адвоката Омельченка Євгена Володимировича задоволити частково.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2026 року в частині вирішення вимоги про стягнення заборгованості за процентами, визначення загальної суми заборгованості та судового збору скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 лютого 2024 року в загальному розмірі 110 638,07 грн (сто десять тисяч шістсот тридцять вісім) грн 07 коп., з яких: 63837,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 46800,34 грн заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 2397,48 грн судового збору за подання позовної заяви та 3546,39 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 17 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта