Заводський районний суд м. Запоріжжя 
Справа № 332/6436/25
Провадження №: 2/332/957/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі судового засідання - Петракей Р.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Бабіча Сергія Анатолійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Бабіча Сергія Анатолійовича звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини.
Позов мотивовано тим, що з 2018 року по 2021 рік позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації. В цих відносинах народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2021 році особисті стосунки між сторонами було припинено. 25.01.2023 Заводським районним судом м. Запоріжжя у справі №332/1922/22 ухвалено рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від заробітку ( доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів пред`явлено до виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління міністерства Юстиції ( м. Київ). Однак боржник аліменти своєчасно та у повному обсязі не сплачує, у звязку з чим має заборгованість. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус інваліда з дитинства. Батько у її вихованні участі не бере, коштів на її утримання не надає. З серпня 2021 року відповідач жодного разу не бачився з донькою, безпідставно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову її виховання, не спілкується з дитиною навіть по телефону, тобто безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина проживає з позивачем та вітчимом ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на їх утриманні. Позивач забезпечує дитину усім необхідним для її нормальної життєдіяльності: купує харчові продукти, сезонний одяг, сплачує за навчання та за додаткові курси, необхідні для розвитку дитини, покриває витрати на медичний догляд, а також купує інші речі, яких потребує дитина. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківський прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у звязку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, просить стягнути з відповідача 99453,08 грн. неустойки ( пені) та судові витрати.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2026 підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд.
Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, повідомлений вчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток засобом поштового зв`язку та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов не надав, заяв та клопотань до суду не надходило.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що він є сусідом позивачки, її знає років з 15-16. Йому відомо, що ОСОБА_6 виходила заміж, після чого народилась дитина. ОСОБА_7 батька ОСОБА_8 та чоловіка ОСОБА_6 не знає, може колись і бачив його, але не знав, що то він. Коли ОСОБА_6 зайнята на роботі допізна, він з дружиною допомагають їй з дитиною, забирають її з інтернату та займаються з нею у себе вдома. На протязі 3-4 років батько жодного разу не з`являвся. Матеріальне утримання дитини забезпечується виключно матір`ю, у дитини є все необхідне. Він ніколи не помічав, щоб ОСОБА_6 перешкоджала зустрічам доньки з батьком, також не чув, щоб батько дитини допомагав ОСОБА_6 матеріально. Наразі у ОСОБА_6 є чоловік , з яким вона проживає на ім`я ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою позивачки. Вона зі своїм чоловіком часто допомагають ОСОБА_6 з дитиною, а саме: забирають її зі школи, займаються з нею вдома. Зазначила, що ОСОБА_6 є дуже гарною мамою, яка сама опікується і матеріально забезпечує свою доньку. Вона жодного разу не бачила біологічного батька ОСОБА_8 . ОСОБА_8 вважає своїм батьком співмешканця ОСОБА_11 . 
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши сторону позивача, пояснення свідків, дослідивши докази у справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.12.2018, серія НОМЕР_1 .
Відповідно до Довідки Запорізького міського територіального центру соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) ЗМР від 26.11.2025 №01-22/4708, ОСОБА_3 , 2018 р.н., була зарахована на курс реабілітації у відділення комплексної реабілітації дітей з інвалідністю Заводського району з 29.01.2024 та переведена у відділення комплексної реабілітації дітей з інвалідністю Вознесенівського району 19.02.2024, де отримувала послуги з психолого-педагогічної, соціально-побутової та фізичної реабілітації до 27.05.2024 та була достроково відрахована за заявою батьків. Батько дитини не приймав участі в реабілітаційному процесі, не відвідував відділення, не спілкувався з фахівцями, не приймав участі в батьківських зборах та інших заходах відділень комплексної реабілітації дітей з інвалідністю Заводського та Вознесенівського районі. Активну участь в реабілітаційному процесі протягом курсу реабілітації приймала мати - ОСОБА_1 .
Згідно інформації КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ЗМР від 21.10.2025 №778/01-09 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у психоневролога, невропатолога, має статус «Дитина з інвалідністю віком до 18 років». Батько дитини, ОСОБА_2 , до лікаря-педіатра підприємства з донькою жодного разу не звертався, здоров`ям ОСОБА_8 не цікавився. До педіатра підприємства з Аріною звертаються мати, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Відповідно до Довідки КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Світанок» ЗОР від 21.10.2025 №53, батько учениці, ОСОБА_2 , за період з вересня по жовтень 2025 року не відвідував заклад освіти, не цікавився у педагогів успіхами в навчанні доньки, не спілкувався з класним керівником та вихователем ОСОБА_8 , не приймав участь в батьківських зборах. Дитину до школи та забирає мама, ОСОБА_1 та її співмешканець ОСОБА_4 . ОСОБА_3 не знаходиться на повному державному забезпеченні.
Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 05.11.2025 №478р «Про надання згоди на проведення психіатричного огляду, надання амбулаторної психіатричної допомоги та госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги малолітньої ОСОБА_3 без згоди батька», надано згоду матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проведення психіатричного огляду, надання амбулаторної психіатричної допомоги та госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька, ОСОБА_2 .
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2022, справа №332/1922/22 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду, а саме з 31.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
29.11.2023 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) відкрито виконавче провадження НОМЕР_4 про примусове виконання виконавчого листа №332/1922/22, виданого 27.02.2023 Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду, а саме з 31.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно розрахунку державного виконавця заборгованості зі сплати аліментів від 04.11.2025, станом на 04.11.2015 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів по НОМЕР_4 за період з серпня 2022 по жовтень 2025 року становить 34722,65 грн.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми неустойки ( пені), загальна сума неустойки ( пені), яка підлягає стягненню з відповідача за період з 01.08.2022 по 04.11.2025 становить 99453,08 грн.
Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами Відділу по Заводському району служби ( Управління) у справах дітей ЗМР від 16.01.2026, проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 та дитини, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( матір), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( донька), ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( син), ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( син) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( співмешканець). Стосунки, традиції сім`ї - доброзичливі.
Висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району ЗМР від 10.02.2026 №260/01-22/18.01-216 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , пояснила, що вона не спілкується з матір`ю з 2021 року, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.
Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
За роз`ясненнями, наданими у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування та відмови відповідача від виконання своїх обов`язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку із чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.
Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за пенею не відповідає правовим висновкам, викладениму постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) та положенням ст. 196 СК України.
При цьому, суд позбавлений можливості самостійно обрахувати розмір пені, відповідно до визначених правил на підставі поданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 04.11.2025, оскільки вказаний розрахунок не містить даних про дати ( дні) часткового погашення заборгованості, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦК).
Судом встановлено, що згідно квитанції №3348-6885-6149-5548 від 28.11.2025, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу немайнового характеру.
Отже, у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1211,20 грн.
Крім того, позивачем заявлено стягнення з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000, 00 грн.
Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження отримання правової допомоги, позивачем надано Договір про надання правничої допомоги від 17.11.2025, укладеного між АБ «Бабіч Сергій Анатолійович» та ОСОБА_1 ; Додаткову угоду від 28.11.2025 до Договору про надання правової допомоги від 17.11.2025; Розрахунок суми судових витрат; Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 28.11.2025 за Договором про надання правової допомоги від 17.11.2025 на суму 9000,00 грн. та Прибутковий касовий ордер №3 від 28.11.2025 , відповідно до якого АБ «Бабіч Сергія Анатолійович» прийняв від ОСОБА_1 суму у розмірі 9000,00 грн.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача до суду не звертався, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Доказів понесення інших витрат представником позивача суду не надано, із заявами про намір надати докази понесення витрат після ухвалення рішення представник позивача до суду не звертався.
На підставі викладеного та керуючись ст. 164, 166, 180-182 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Бабіча Сергія Анатолійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст заочного рішення складено 08.05.2026.

Суддя     Н.В. Марченко