СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Харків Справа № 905/1262/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О.,
без виклику учасників справи,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (вх. № 538 Д/2)
на рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі №905/1262/25 (суддя Лобода Т.О.)
за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м. Дружківка Донецької області,
до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ,
про стягнення 31500,64грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" (далі - ОКП "Донецьктеплокомуненерго", позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ПАТ "Промінвестбанк", Банк, відповідач) про стягнення заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби в сумі 30932,80грн та заборгованості за абонентське обслуговування в сумі 567,84грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії щодо оплати теплової енергії на загальнобудинкові потреби та абонентського обслуговування, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість у заявленому в позову розмірі.
Позивач зазначає, що у період з 01.07.2024 по 31.08.2025 ним надавалися послуги з абонентського обслуговування та у період з 01.11.2024 по 31.08.2025 постачалась теплова енергія до багатоквартирного житлового будинку за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Гаврилівська, 2, в якому знаходиться нежитлове приміщення, що належить відповідачу на праві власності. Вказаний житловий будинок приєднаний до системи централізованого опалення та обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, який забезпечує загальний облік споживання теплової енергії в будівлі. Нежитлове приміщення відповідача відключено від системи централізованого теплопостачання, проте залишається невід`ємною частиною багатоквартирного житлового будинку та фактично бере участь у споживанні теплової енергії, що використовується для опалення місць загального користування (спільного майна співвласників будинку). При цьому вказане приміщення не обладнане вузлом розподільного обліку теплової енергії. Так, за період з 01.11.2024 по 31.08.2025 відповідачу нараховано 30932,80грн за надані послуги з постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб, а за період з 01.07.2024 по 31.08.2025 нараховано плату за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії в сумі 567,84грн. Оскільки відповідач оплату за отримані послуги не здійснив, позивач звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі №905/1262/25 позов задоволено повністю; стягнуто з ПАТ "Промінвестбанк" на користь ОКП "Донецьктеплокомуненерго" заборгованість за типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії від 03.11.2021 за спожиту теплову енергію на загальнобудинкові потреби за листопад 2024 року – березень 2025 року в сумі 30932,80грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з липня 2024 року по серпень 2025 року в сумі 567,84грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40грн.
Місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Зокрема, суд зазначив, що відповідач є власником нежитлового приміщення у житловому багатоквартирному будинку, яке хоч і відключене від системи централізованого опалення, однак відповідач в силу норм чинного законодавства зобов`язаний відшкодовувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, оскільки приєднався до публічного типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та фактично користувався послугою, а тому на відповідача покладається обов`язок дотримуватися умов такого договору та, відповідно, здійснювати оплату за надані послуги.
Не погодившись із увхаленим рішенням суду першої інстанції, відповідач - ПАТ "Промінвестбанк" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі №905/1262/25 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що позивачем не було дотримано законної процедури укладення з ним типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, оскільки позивач не виконав свого обов`язку, визначеного ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", про розміщення повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. А отже, позивач не забезпечив можливість для відповідача ознайомитися з текстом публічного договору, а відтак сплив 30-ти днів після опублікування договору на сайті позивача, не дає підстав вважати, що він укладений.
Також апелянт зазначає, що укладення відповідачем договору з позивачем, за відсутності реального теплопостачання, суперечило б такій засаді цивільного законодавства, як розумність. На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що договір між позивачем та відповідачем не укладений, що вказує на відсутність у відповідача обов`язку сплачувати позивачу будь-які суми стосовно приміщення та здійснювати плату за абонентське обслуговування.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Демідова П.В., суддя Крестьянінов О.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Промінвестбанк" на рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі №905/1262/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження - 15 днів з дня вручення даної ухвали; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга ПАТ "Промінвестбанк" на рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі №905/1262/25 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) без повідомлення учасників справи.
17.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду від ОКП "Донецьктеплокомуненерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, обґрунтовуючи свою позицію наступним:
- відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: Донецька обл., м. Дружківка, вул. Гаврилівська, 2, яке є невід`ємною частиною багатоквартирного будинку з вузлом комерційного обліку; обставини відключення приміщення відповідача від системи централізованого опалення не змінює його правового статусу як співвласника багатоквартирного будинку та не припиняє його участі у витратах на утримання спільного майна. У силу вимог діючого законодавства та статусу власника майна відповідач фактично бере участь у споживанні теплової енергії на загальнобудинкові потреби;
- позивач належним чином оприлюднив текст Типового індивідуального договору на своєму офіційному веб-сайті, що є публічною офертою. При цьому у справі відсутні докази того, що співвласники будинку обрали іншу модель договірних відносин або уклали інший договір. Отже, з 03.11.2021 між сторонами виникли договірні правовідносини в силу прямої норми закону. Крім того, фактом приєднання до договору є, зокрема, сам факт отримання відповідачем послуги, що виключає необхідність будь-якого додаткового письмового оформлення та підтвердження волевиявлення споживача;
- доводи скаржника про недотримання позивачем процедури інформування споживачів шляхом розміщення повідомлень на інформаційних стендах не впливають на факт укладення договору, оскільки закон прямо визначає достатність його оприлюднення на офіційному веб-сайті постачальника, а відсутність додаткового інформування не скасовує правових наслідків, встановлених законом;
- з метою додаткової перевірки судом апеляційної інстанції правильності визначення обсягів спожитої теплової енергії та розміру заборгованості, позивачем долучено до свого відзиву додаткові первинні документи, що підтверджують фактичні обсяги спожитої теплової енергії, а саме акти зняття показань вузла комерційного обліку теплової енергії за відповідні розрахункові періоди. Позивач зазначає, що подання зазначених доказів на стадії апеляційного перегляду не змінює предмета та підстав позову, не містить нових обставин, а має виключно підтверджуючий характер щодо обставин, які вже були встановлені судом першої інстанції. Як вказує позивач, ці документи подаються виключно з метою додаткового підтвердження правильності здійснених нарахувань та усунення будь-яких сумнівів щодо їх обґрунтованості.

Розглянувши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи нових доказів, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції враховує, що положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (див. постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18 та інші).
Отже, прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції або їх витребування, без дотримання порядку, визначеного нормами ГПК України, матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
У даному випадку позивачем не наведено належного обґрунтування та не надано доказів на підтвердження того, що саме перешкоджало ОКП "Донецьктеплокомуненерго" своєчасно подати всі докази до суду першої інстанції.
Судова колегія зазначає, що така обставина як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони або ж для додаткового підводження обставин, викладених у позові або в судовому рішенні місцевого господарського суду, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження існування саме об`єктивної неможливості подання вказаних додаткових доказів до суду першої інстанції та не наведено обставин, які б дійсно перешкоджали йому вчиняти такі процесуальні дії, колегія суддів зазнає про відсутність підстав для дослідження їх апеляційним судом.
Водночас, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що додаткові документи, які просить долучити позивач до матеріалів справи не були предметом розгляду в суді першої інстанції та відсутні виняткові обставини, які б свідчили про неможливість подання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання позивача про долучення нових доказів до справи та розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться. 
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що ціна позову у даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як свідчать досліджені судом матеріали справи, відповідно до Статуту ОКП "Донецьктеплокомуненерго", затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 18.01.2001 №30 в редакції розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 28.08.2020 №941/5-20, ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (далі - Підприємство) є юридичною особою публічного права (п. 2.1); метою діяльності Підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством.
08.09.2021 постановою Кабінету Міністрів України №1022, яка набрала чинності 01.10.2021 року, внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії", якими Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою № 830, викладені в новій редакції, а також викладено в новій редакції Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений постановою № 830.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем було розміщено (опубліковано) типовий договір на офіційному сайті ОКП "Донецьктеплокомуненерго" http://www.kpdtke.com.ua (в розділі "Публічні договори") розміщено текст публічного Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. У цьому ж розділі була розміщена інформація про вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та інша необхідна інформація для кожного багатоквартирного будинку, а також розміщений перелік багатоквартирних будинків, в яких ОКП "ДТКЕ" надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, серед яких є будинок № 2 по вул. Гаврилівській в м. Дружківка.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 438069163 від 04.08.2025) ПАТ "Промінвестбанк", є власником нерухомого майна – вбудовано-прибудованої будівлі, розташованої за адресою Донецька обл., м. Дружківка, вул. Гаврилівська (колишня назва Юрченко), 2, загальною площею 268,4 кв.м. Дата внесення запису про державну реєстрацію – 04.11.2011.
Вказане приміщення розташоване у багатоквартирному житловому будинку, до якого позивач здійснював постачання теплової енергії.
Зазначений будинок обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії Pollustat EX № 65160196, прийнятим на абонентський облік ОКП "ДТКЕ". Вузол фіксує загальний обсяг теплової енергії, спожитої будинком у розрахунковому періоді.
Позивач стверджує, що між ним та ПАТ "Промінвестбанк" діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, згідно із пунктом 1 якого цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Умовами індивідуального Договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено наступне:
- даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця www.kpdtke.com.ua (п. 2 договору);
- фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4 договору);
- виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішнього будинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку) (п. 8 договору);
- споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:
послуги, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (Офіційний вісник України, 2019 р., №71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця www.kpdtke.com.ua.;
у разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) (п. 30 договору);
- вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті виконавця www.kpdtke.com.ua. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору, новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті (п. 31 договору);
- розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів, умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (п. 32 договору);
- виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за 10 днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватись у електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (п. 33 договору);
- споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 договору);
- сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до умов цього договору або закону (п. 44 договору);
- договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування, і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 51 договору);
- якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52 Договору);
Факт надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Гаврилівська, 2 підтверджується розпорядженнями начальника Дружківської міської військової адміністрації №322 від 18.10.2024 та №99/203-25 від 26.03.2025 про початок та закінчення опалювального сезону, а також підписаними актами підключення та відключення житлового будинку від системи централізованого опалення за опалювальні сезони 2024– 2025 років.
До матеріалів справи позивач також додав розпорядження голови Донецької обласної військової адміністрації:
-№599/5-24 від 09.09.2024 "Про встановлення ОКП "Донецьктеплокомуненерго" тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для всіх категорій споживачів";
- №828/5-24 від 12.2024 "Про внесення змін до розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 09.09.2024 №599/5-24";
- №117/5-25 від 17.02.2025 "Про внесення змін до розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 09.09.2024 №599/5-24".
Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач здійснював постачання теплової енергії в опалювальний період листопада 2024 року по березень 2025 року, на підтвердження чого до позовної заяви додано Акти приймання-передачі послуги з постачання теплової енергії та рахунки за період листопад 2024 – березень 2025 року на загальну суму 30932,80грн.
Також позивач нараховував плату за абонентське обслуговування за період з 01.07.2024 по 31.08.2025, що підтверджується Актами приймання-передачі та рахунками: за період липень – серпень 2024 року, вересень 2024 – серпень 2025 року на загальну суму 567,84грн
Зазначені акти підписані лише позивачем. 
Вказані акти та рахунки позивач направив відповідачу разом з претензією, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком про відправку поштової кореспонденції від 25.09.2025.
Судом також встановлено, що позивач звертався до відповідача з листом вих. №611 від 22.08.2024, у якому повідомив, що між Банком та ОКП "Донецьктеплокомуненерго" діє типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.
У відповідь на вказаний лист Банк листом вих. №2369/08 від 24.09.2024 повідомив, що було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Промінвестбанк", під час якої у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Також Банк зазначив, що приміщення банку є вбудовано-прибудованою будівлею, яка для забезпечення опалення оснащена власною газовою котельнею, в період, коли приміщення використовувалось Банком у власній діяльності для його опалення були укладені відповідні договори на постачання газу та планове технічне обслуговування газового обладнання. Тому Банк не має правових підстав щодо укладення договору з ОКП "Донецьктеплокомуненерго" за надання послуг з постачання теплової енергії.
У подальшому, позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №322/04 від 24.07.2025, в якій повідомив про наявність боргу станом на 01.07.2025 у сумі 30932,80грн за послугу з постачання теплової енергії та у сумі 482,06грн за абонентське обслуговування, та вимагав погасити заборгованість протягом 30 календарних днів з моменту отримання претензії.
У відповідь на вказану претензію Банк листом вих. № 1481/08 від 14.08.2025 знову повідомив, що було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Промінвестбанк", під час здійснення якої у Банку не виникає жодних додаткових зобов`язань, а також про те, що Банк не отримував та не отримує комунальні послуги від відповідача та здійснював опалення приміщення банку самостійно, а тому відсутні правові підстави для отримання послуг від позивача та укладення з ним договору.
25.09.2025 позивач направив відповідачу претензію вих. №546 від 25.09.2025, в якій повідомив про наявність боргу станом на 01.09.2025 у сумі 30932,80грн за послугу з постачання теплової енергії та у сумі 567,84грн за абонентське обслуговування, та вимагав погасити заборгованість протягом 15 календарних днів з моменту отримання претензії. Докази направлення претензії, актів та рахунків за спірний період долучені до матеріалів справи.
Претензією вих. №601 від 15.10.2025 позивач повторно вимагав від банку погашення заборгованості протягом 15 календарних днів з моменту отримання претензії. До претензії у додатку зазначено деталізований розрахунок вартості послуг за період з 08.2024-08.2025.
У відповідь на вказану претензію Банк листом вих. №1923/08 від 10.11.2025 повідомив про необґрунтованість вимог позивача через відсутність вичерпної інформації щодо того, з якої дати позивач вважає укладеним договір та чим конкретно це обґрунтовується, через помилку у формулі в розрахунку боргу, а також через відсутність обґрунтування щодо площі приміщення, яка береться у розрахунку загально будинкових потреб опалення.
Позивач у відповідь на лист банку вих. №1923/08 від 10.11.2025 в листі вих. №686 від 19.11.2025 зазначив обґрунтування здійснених позивачем розрахунків боргу та обґрунтування щодо площі приміщення, яка береться у розрахунку загально будинкових потреб опалення.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач посилається на те, що відповідач порушив умови укладеного договору та вимоги чинного законодавства, не здійснив належної оплати за надані послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальній сумі 30932,80грн за період з листопада 2024 року по березень 2025 року, а також заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з липня 2024 року по серпень 2025 року.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Донецької області ухвалено оскаржуване рішення від 03.03.2026 у справі №905/1262/25, яким позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії від 03.11.2021 за спожиту теплову енергію на загальнобудинкові потреби за листопад 2024 року – березень 2025 року в сумі 30932,80грн та заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з липня 2024 року по серпень 2025 року в сумі 567,84грн

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. 
Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби та плати за абонентське обслуговування за Типовим індивідуальним договором від 01.11.2021.
У ході апеляційного перегляду справи належить перевірити правильність встановлення господарським судом першої інстанції обставин щодо виникнення між сторонами договірних правовідносин за індивідуальним публічним договором приєднання (спосіб оприлюднення, прийняття пропозиції (оферти), момент набрання чинності договору); наявність і достатність доказів фактичного надання та споживання відповідачем послуг в опалювальних сезонах 2024/2025 (акти підключення/відключення, рахунки, претензії, повідомлення); дотримання правил доказування та оцінки доказів.
За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента, укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості.
Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять погоджені сторонами умови, а також обов`язкові умови, встановлені актами цивільного законодавства.
Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, визначені законом, а також ті, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових будинках, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", норми якого застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сфері постачання теплової енергії.
Пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України “Про житлово-комунальні послуги” №2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями) встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями) передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 (із змінами та доповненнями), у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:
- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМУ № 1022 від 08.09.2021, із змінами, внесеними постановою КМУ №1209 від 10.11.2021) затверджений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
У разі якщо протягом встановленого строку співвласники не визначилися з моделлю договірних відносин, індивідуальні договори вважаються укладеними автоматично з кожним співвласником за фактом отримання послуг, згідно з п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (у редакції постанови Кабінету міністрів України №1022 від 08.09.2021).
Згідно з цими Правилами, індивідуальний договір набуває чинності через 30 днів з моменту його публікації на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування або виконавця послуг, якщо співвласники не прийняли рішення про іншу модель договірних відносин. Фактом приєднання до такого договору є вчинення споживачем дій, які свідчать про його волю укласти договір, зокрема отримання послуги.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII також передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність до моменту укладення договорів за новими правилами. У разі бездіяльності співвласників щодо визначення моделі договірних відносин, законодавець передбачив обов`язок виконавця ініціювати укладення індивідуальних договорів напряму з кожним співвласником.
Верховний Суд у своїх постановах від 18.11.2021 у справі № 908/3233/20, від 14.12.2023 у справі № 908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі № 908/710/23, зазначив, що відсутність волевиявлення співвласників не звільняє їх від обов`язку оплачувати отримані комунальні послуги за умовами публічного договору приєднання.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем на своєму офіційному веб-сайті www.kpdtke.com.ua (в розділі "Публічні договори") 04.10.2021 було розміщено текст типового договору та форми заяви-приєднання, що відповідає вимогам законодавства і є офертою, яка підлягає акцептування споживачем.
При цьому, досліджені судом матеріали справи не містять доказів того, що протягом 30 днів з моменту опублікування такої оферти співвласники багатоквартирного будинку № 2 по вул. Гаврилівській в м. Дружківка Донецької області скористався правом вибору іншої моделі договірних відносин, тим самим висловили мовчазну згоду на укладення індивідуального договору відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
У пунктах 1 та 2 Індивідуального договору зазначено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті виконавця.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.
Враховуючи приписи ст. 648 ЦК України, колегія суддів зазначає, що до процедури укладення договору про надання послуг з постачання теплової енергії застосовуються спеціальні норми, які визначають спосіб його укладання, момент набрання чинності, істотні умови.
Як вже було зазначено вище ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлений особливий спосіб укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Пунктом 4 Індивідуального договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги.
Аналогічні положення щодо приєднання споживача до умов договору наведені в п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021).
Враховуючи, що сторонами не надано суду доказів на підтвердження того, що співвласники багатоквартирного будинку № 2 по вул. Гаврилівській в м. Дружківка приймали рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали з виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії відповідний договір, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд правильно встановив, що з 05.11.2021 договірні відносини між ОКП "Донецьктеплокомуненерго" та ПАТ "Промінвестбанк" регулюються Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі – Індивідуальний договір).
Також судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач виконав умови договору та фактично надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії у спірний період, що підтверджується належними та достовірними доказами, зокрема, розпорядженнями начальника Дружківської міської військової адміністрації №322 від 18.10.2024 та № 99/203-25 від 26.03.2025 про початок / закінчення опалювального сезону; підписаними уповноваженими особами актами підключення та відключення будинку від системи централізованого опалення за опалювальні сезони 2024/2025 роки; даними будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії Pollustat EX № 65160196, прийнятого на абонентський облік ОКП "ДТКЕ", а також рахунками за теплову енергію, надісланими відповідачу, які (докази) у своїй сукупності підтверджують фактичне постачання теплової енергії та надання послуг з обслуговування теплових мереж відповідачу.
Судова колегія відзначає, що доказів складання відповідачем або будь-ким з інших співвласників / мешканів багатоквартирного будинку актів-претензій щодо ненадання у спірний період послуг, надання їх не в повному обсязі або надання послуг неналежної якості в порядку, визначеному Законом України "Про житлово-комунальні послуги", матеріали справи не містять та судом не встановлено.
Жодного доказу на спростування наведених позивачем обставин постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку чи власного контррозрахунку заявленої до стягнення суми відповідач суду не надав.
Також матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем суми основного боргу за постачання теплової енергії для загальнобудинкових потреб у розмірі 30932,80грн та плати за абонентське обслуговування у розмірі 567,84грн.
За змістом доводів апеляційної скарги відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо фактичного укладення між сторонами договору про надання послуг з постачання теплової енергії, посилаючись на те, що: приміщення Банку було обладнано індивідуальним опалювальним обладнанням; відсутні доказів публікації типового індивідуального договору та направлення рахунків відповідачу; також відсутні докази реального теплопостачання та надання послуг, а отже вважає, що обов`язок з оплати в нього відсутній.
Судова колегія відхиляє зазначені аргументи скаржника, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII, споживач не звільняється від оплати фактично отриманих послуг до моменту укладення письмового договору, а відмова від укладення договору не усуває обов`язку сплатити фактично спожиті послуги.
Наведена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 про те, що сам по собі факт відсутності договору не є підставою для звільнення від оплати за умови реального користування.
Апеляційний господарський суд зауважує, що у даній справі наявність договірних відносин між сторонами підтверджується запровадженням Індивідуального публічного договору приєднання (опублікування його тексту на сайті позивача 04.10.2021; набрання чинності за правилом мовчазної згоди після спливу 30 днів) і фактичним наданням та споживанням послуги, що підтверджується наступними доказами: розпорядженнями про початок та закінчення опалювального сезону, підписаними актами підключення/відключення будинку за сезони 2024/2025; даними будинкового вузла комерційного обліку; направленими відповідачу рахунками та претензіями. За таких обставин посилання апелянта на відсутність укладеного договору не спростовує встановленого судом факту надання послуги й виникнення грошового обов`язку з оплати.
Крім того, як вже вказувалося раніше, будь-яких доказів відсутності фактичного постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку № 2 по вул. Гаврилівській в м. Дружківка Донецької області у спірний період відповідачем суду не надано, жодних претензії з приводу неналежного надання позивачем послуг за індивідуальним договором будь-ким з інших співвласників та/або мешканців багатоквартирного будинку, у тому числі відповідачем не заявлялося.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача загальною площею 268,4 кв.м, за адресою: м. Дружківка, вул. Гаврилівська, 2, у період з листопада 2024 року по серпень 2025 року, надавалися позивачем на підставі укладеного у порядку закону Індивідуального договору, умови якого були публічно розміщені на офіційному веб-сайті позивача, та який набрав чинності після спливу 30 днів за принципом мовчазної згоди співвласників багатоквартирного будинку.
Щодо правильності нарахувань і розрахунку плати за послугу з постачання теплової енергії, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок розподілу будинкового обсягу теплової енергії (у т.ч. на загальнобудинкові потреби) між споживачами, а також визначення частки відповідача як співвласника приміщення у багатоквартирному будинку здійснюється відповідно до спеціального законодавства та Методики розподілу.
З огляду на приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" нежитлове приміщення є ізольованим об`єктом у складі багатоквартирного будинку, не належить до житлового фонду та становить самостійний об`єкт нерухомості. Такий статус зумовлює для його власника участь у правовідносинах співвласності спільного майна будинку.
За змістом ст. 12 цього Закону до витрат на управління багатоквартирним будинком належать, зокрема, витрати на утримання й ремонти спільного майна, технічне переоснащення, оплата комунальних послуг, що споживаються щодо цього майна, винагорода управителю (за його залучення), а також інші витрати, визначені рішенням співвласників або законом. Такі витрати розподіляються між співвласниками пропорційно їхнім часткам (площам), якщо інший порядок не встановлено, а факт невикористання окремого приміщення чи відмова від користування спільним майном не звільняє власника від участі у вказаних витратах.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власники квартир і нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна цього будинку (приміщень загального користування, конструктивних елементів, інженерних мереж та обладнання, об`єктів на прибудинковій території, а також — за наявності державної реєстрації — прав на земельну ділянку). Отже, обов`язок нести витрати, пов`язані з утриманням і функціонуванням такого майна, є похідним від права співвласності.
З урахуванням набуття чинності Законом №1060-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг", запровадження з 01.05.2019 нової редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", змінено підхід до розподілу між споживачами обсягів комунальних послуг, спожитих у будівлі. Порядок такого розподілу визначено Законом про комерційний облік і Методикою, затвердженою наказом Мінрегіону від 28.12.2018 №315.
Починаючи з лютого 2022 року (наказ Мінрегіону від 28.12.2021 №358), замість окремих категорій "витрат тепла на місця загального користування" та "потреб на функціонування внутрішньобудинкової системи" застосовується узагальнений показник "загальнобудинкові потреби опалення", який обчислюється за п. 8 розд. IV Методики в редакції 2022 року. Саме ці приписи підлягають застосуванню при оцінці правильності нарахувань і розподілу обсягів теплової енергії у спірних правовідносинах.
Судова колегія враховує, що багатоквартирний будинок у цілому є об`єктом теплопостачання: теплова енергія подається на будинок як єдину систему і поширюється через її елементи у всі приміщення — як житлові, так і нежитлові — незалежно від наявності в конкретному приміщенні окремих приладів опалення.
Звідси випливає обов`язок кожного співвласника брати участь у розподілі загальнобудинкового обсягу теплової енергії, у тому числі тієї, що витрачається на місця загального користування та допоміжні приміщення, і здійснювати оплату наданої послуги своєчасно та в повному обсязі.
Розподіл між споживачами здійснюється за показаннями вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів, а за їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) відповідно до Методики розподілу. Обсяг, визначений вузлом комерційного обліку (або розрахунковим/середнім способом у передбачених законом випадках), охоплює опалення житлових і нежитлових приміщень, місць загального користування, а також теплову енергію на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем (і гаряче водопостачання — за наявності такого обліку) та підлягає подальшому розподілу за правилами Закону про комерційний облік.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" будинковий вузол (вузли) комерційного обліку фіксує загальний обсяг теплової енергії, що охоплює опалення житлових і нежитлових приміщень, місць загального користування, а також теплову енергію, витрачену на забезпечення роботи внутрішньобудинкових систем (і, за наявності відповідного обліку, гарячого водопостачання). Визначений таким чином обсяг підлягає розподілу між споживачами за правилами Методики: частка, віднесена на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, розподіляється пропорційно площі (об`єму) кожного приміщення.
Частиною 6 ст. 10 даного Закону передбачено розподіл таких витрат і на власників приміщень,обладнаних індивідуальними системами опалення та гарячого водопостачання або відокремлених (відключених) від централізованих мереж. Тобто, вони беруть участь у покритті обсягу теплової енергії, витраченої на місця загального користування і на функціонування внутрішньобудинкових систем.
Отже, на споживача покладається обов`язок сплачувати пропорційну частку обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби, визначену відповідно до Закону та Методики, незалежно від наявності індивідуального опалення чи відключення конкретного приміщення від централізованої системи.
Застосовуючи наведені приписи Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Методики розподілу №315 (із змінами), колегія виходить із того, що внутрішньобудинковий вузол комерційного обліку фіксує загальний обсяг теплової енергії будівлі. Цей обсяг охоплює тепло на опалення усіх приміщень (житлових і нежитлових), місць загального користування, а також теплову енергію, витрачену на функціонування внутрішньобудинкових систем (а за наявності відповідного обліку — і ГВП), і підлягає подальшому розподілу між споживачами за правилами Методики.
Розподіл здійснюється за показаннями приладів розподільного обліку, а за їх відсутності — пропорційно площі (об`єму) кожного приміщення. При цьому закон прямо передбачає, що частка тепла, віднесена на місця загального користування та забезпечення роботи внутрішньобудинкових систем, розподіляється також на власників приміщень з індивідуальним опаленням або відокремлених (відключених) від централізованих мереж.
Колегія враховує, що ПАТ "Промінвестбанк" є власником об`єкту нерухомого майна - вбудовано-прибудованої будівлі загальною площею 268,4 кв.м., що розташована у багатоквартирному будинку за адресою: м. Дружківка, вул. Гаврилівська 2. Нежитлове приміщення відповідача є частиною багатоквартирного будинку, облік споживання якого ведеться будинковим вузлом. Відтак на відповідача покладається обов`язок сплачувати пропорційну частку теплової енергії, віднесеної на загальнобудинкові потреби, та частку, що припадає на опалення приміщень, визначених за Методикою, — пропорційно площі його об`єкта.
Колегія суддів виходить із того, що за приписами ст.ст. 19, 24 Закону України "Про теплопостачання" на споживача покладено обов`язок дотримуватися умов договору та щомісячно сплачувати вартість фактично отриманої теплової енергії. 
Як вже вказувалося раніше, нежитлове приміщення відповідача є вбудованою частиною багатоквартирного будинку за адресою: м. Дружківка, вул. Гаврилівська, 2, оснащеного будинковим вузлом комерційного обліку теплової енергії. В опалювальному сезоні 2024/2025 будинок підключався до системи централізованого опалення, а обсяг спожитої теплової енергії фіксувався на рівні будинку в цілому. Разом з цим, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.12.2020 у справі №311/3489/18 про те, що саме по собі відключення (у тому числі наявність індивідуального опалення) не звільняє від оплати опалення місць загального призначення.
Посилання скаржника на те, що його не було повідомлено про укладення договору шляхом направлення рахунків на оплату, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обов`язок оплати виникає з самого факту надання послуг, умов договору та закону, а рахунок має лише інформаційний характер і не є ані відкладальною умовою, ані підставою для визнання прострочення кредитора (ст. 613 ЦК України). Подібну за змістом правову позицію викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №920/1343/21.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, що позивач виставляв відповідачу рахунки за опалювальні періоди 2024 / 2025, зокрема направлені разом із претензією від 25.09.2025, яка була отримана відповідачем. Згідно з поданим розрахунком станом на 01.09.2025 за відповідачем обліковується заборгованість 30932,80грн за теплову енергію та 567,84грн плати за абонентське обслуговування.
Оскільки відповідачем не було надано суду доказів відсутності фактичного постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку у спірний період, доказів оплати наданих послуг чи власного контррозрахунку нарахованих сум, а відтак не спростовано визначений позивачем розмір боргу. 
Перевірені судом розрахунки відповідають вимогам спеціального законодавства та інформації, що відображена в первинних документах, узгоджуються з наявними у справі доказами і підстав для їх відхилення апеляційним господарським судом не встановлено.
Отже, висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованість 30932,80грн за теплову енергію та 567,84грн плати за абонентське обслуговування суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та правомірним.
Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з цим апеляційна скарга ПАТ "Промінвестбанк" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі №905/1262/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі № 905/1262/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 03.03.2026 у справі №905/1262/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя П.В. Демідова 

Суддя О.О. Крестьянінов