ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 липня 2026 року
м. Київ

справа № 688/412/24
провадження № 61-4266св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , 
треті особи:Фермерське господарство «Агросад-2016», приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Ярослав Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Ксьондзика Юрія Юрійовича на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року, додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року, ухвалених у складі судді Цідик А. Ю., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро» (далі - ТОВ «Спектр-Агро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Фермерське господарство «Агросад-2016» (далі - ФГ «Агросад-2016»), приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Я. О., приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р. М., про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.
Позовна заява мотивована тим, що 22 вересня 2021 року між ТОВ «Спектр-Агро» та ФГ «Агросад-2016» було укладено договір поставки № 283/21-ХМ, відповідно до умов якого ТОВ «Спектр-Агро» передало у власність ФГ«Агросад-2016» продукцію виробничо-технічного призначення, а фермерське господарство зобов`язалося до 15 серпня 2022 року сплатити за товар 717 984 грн. 
У цей самий день на забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором поставки між ТОВ «Спектр-Агро» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки № П/283/21-ХМ, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання ФГ «Агросад-2016» зобов`язань з оплати вартості товару за договором поставки від 22 вересня 2021 року № 283/21-ХМ.
Пунктом 3.1. договору поруки від 22 вересня 2021 року № П/283/21-ХМ сторони передбачили, що відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сумою зобов`язання боржника за основним договором, яким згідно з пунктом 2.1 є договір поставки від 22 вересня 2021 року № 283/21-ХМ. Тобто ОСОБА_1 є зобов`язаною особою перед ТОВ «Спектр-Агро» щодо виконання грошового зобов`язання з оплати вартості отриманого у 2021 році ФГ «Агросад-2016» товару з кінцевим строком оплати до 15 серпня 2022 року.
Товариство зазначало, що у зв`язку із невиконанням ФГ «Агросад-2016» та ОСОБА_1 зобов`язань за договором поставки від 22 вересня 2021 року № 283/21-ХМ, ТОВ «Спектр-Агро» у січні 2023 року звернулося до господарського суду з позовом до ФГ «Агросад-2016» і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року у справі № 924/103/23 затверджено мирову угоду, за умовами якої ТОВ «Спектр-Агро» набуло право про солідарне стягнення з ФГ «Агросад-2016» і ОСОБА_1 751 878,03 грн основного боргу, відсотків за користування товарним кредитом, неустойки та судових витрат. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р. М. від 30 травня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року у справі № 924/103/23. Проте ні ФГ «Агросад-2016», ні ОСОБА_1 вищезазначене грошове зобов`язання не виконали.
Товариство вказувало, що ОСОБА_1 був власником земельної ділянки із кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, загальною площею 3,507 га, для ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва, яка знаходиться за адресою: Городнявська сільська рада, Шепетівський район, Хмельницька область.
15 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О. за реєстровим № 1298, за умовами якого ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_2 належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, площею 3,507 га, для ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва, розташовану на землях Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.
Товариство вважало, що відповідачі вчинили цей правочин з метою ухилення ОСОБА_1 від виконання його зобов`язань перед ТОВ «Спектр-Агро» за договором поставки і поруки. Виконання судового рішення про затвердження мирової угоди, що набрало законної сили, шляхом звернення стягнення на майно боржника стало неможливим. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки без наміру створення правових наслідків, у зв`язку із чим цей договір є фіктивним і фраудаторним. Крім того, ціна вказаного правочину є значно заниженою, а грошові кошти за цим договором не сплачувалися  ОСОБА_2 . Після відчуження вищевказаної земельної ділянки у ОСОБА_1 не залишилося майна, на яке може бути звернуто стягнення у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 у рахунок повного погашення заборгованості перед ТОВ «Спектр-Агро».
Таким чином, зазначений правочин вчинено боржником - ОСОБА_1 на шкоду кредитору - ТОВ «Спектр-Агро» з метою унеможливлення звернення стягнення на його майно у рахунок погашення боргу, а тому оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки порушує цивільні права та законні інтереси товариства, не відповідає вимогам закону та є недійсним на підставі статей 203, 215, 234 ЦК України.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Спектр-Агро» просило суд:
- визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15 грудня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О. за реєстровим № 1298, недійсним;
- застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Романішина Я. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 грудня 2022 року, індексний номер: 65793094, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності від 15 грудня 2022 року № 48714936 за ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, загальною площею 3,507 га, для ведення сільськогосподарського товаровиробництва, яка знаходиться за адресою: Городнявська сільська рада, Шепетівський район, Хмельницька область, та поновити запис про право власності на земельну ділянку від 20 грудня 2019 року № 34827604 за ОСОБА_1 .
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року позов ТОВ «Спектр-Агро» задоволено.
Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6825582600:06:003:0005 від 15 грудня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Романішиним Я. О. за реєстровим № 1298, недійсним.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Романішина Я. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 грудня 2022 року, індексний номер: 65793094, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності від 15 грудня 2022 року № 48714936 за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, загальною площею 3,507 га, для ведення сільськогосподарського товаровиробництва, яка знаходиться за адресою: Городнявська сільська рада, Шепетівський район, Хмельницька область. Поновлено запис про право власності від 20 грудня 2019 року № 34827604 за ОСОБА_1 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі 15 грудня 2022 року уклали правочин про відчуження належної ОСОБА_1 земельної ділянки всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом, що є порушенням пункту 6 частини першої статті 3 та частини третьої статті 13 ЦК України. Суд вважав, що укладений між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  договір купівлі-продажу земельної ділянки є фраудаторним, тобто вчиненим боржником ОСОБА_1 на шкоду кредитору - ТОВ «Спектр-Агро» з метою унеможливлення звернення стягнення на його майно у рахунок погашення боргу, а тому цей правочин слід визнати недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правами. Тоді як підстав для визнання оспореного договору купівлі-продажу земельної ділянки фіктивним (стаття 234 ЦК України) відсутні, оскільки відповідачі вчинили дії на виконання умов цього правочину.
Суд урахував, що ОСОБА_1 , як засновник ФГ «Агросад-2016» і поручитель за договором поруки, був обізнаний про порушення умов договору поставки від 22 вересня 2021 року № 283/21-ХМ та договору поруки від 22 вересня 2021 року № П/283/21-ХМ і необхідність їх виконання з огляду на наявну прострочену суму заборгованості, а отже, свідомо міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку ухвалення на користь ТОВ «Спектр-Агро» судового рішення та його подальшого виконання шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Після вказаного правочину під час судового розгляду між сторонами була укладена мирова угода, затверджена судом, умови якої боржниками не виконуються, борг перед позивачем не погашений, будь-якого майна, на яке можливо звернути стягнення, у боржників відсутнє.
З огляду на положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважав, що обраний позивачем спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 та поновлення запису про право власності за ОСОБА_1 ) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Суд застосував правові висновки, викладені у відповідних постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Додатковим рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року заяву представника ТОВ «Спектр-Агро» - адвоката Бонтлаба В. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спектр-Агро» 7 437,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Спектр-Агро» 7 437,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник довів факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Проте, розмір заявлених ТОВ «Спектр-Агро» витрат на професійну правничу допомогу (37 250 грн) є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, тому, ураховуючи клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, суд вважав необхідним їх зменшити до 14 875 грн, стягнувши з відповідачів у рівних частинах.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року та додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року - без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року клопотання ОСОБА_3 про залучення її до участі у справі в якості процесуального правонаступника відповідача задоволено. Залучено ОСОБА_3 як процесуального правонаступника відповідача - ОСОБА_2 у вказаній справі.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-17401св24).
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що під час апеляційного розгляду справи відповідач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Проте апеляційний суд, розглянувши вказану справу по суті, не врахував, що спірні правовідносини допускають правонаступництво та всупереч пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України не зупинив провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача - ОСОБА_2 . Тобто апеляційним судом порушено норми процесуального права під час розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , залишено без задоволення. Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року та додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року залишено без змін.
Погоджуючись із висновками міськрайонного суду, апеляційний суд також зазначив, що дії відповідачів під час та після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки (відчуження ОСОБА_1 земельної ділянки, яка перебуває в оренді належного йому ФГ «Агросад-2016»; залишення ОСОБА_2 земельної ділянки в оренді у вказаному фермерському господарстві після її викупу, хоча він самостійно здійснює підприємницьку діяльність з вирощування сільськогосподарської продукції) свідчать про їх обізнаність щодо боргових зобов`язань ОСОБА_1 і бажання приховати активи останнього від звернення на них стягнення. Отже, оспорюваний правочин вчинений на шкоду кредитору - ТОВ «Спектр-Агро» для уникнення виконання зобов`язань за договором поставки. 
Апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо непідписання ним договору порукивід 22 вересня 2021 року№ П/283/21-ХМ, у зв`язку із чим у нього не виникло зобов`язань перед ТОВ «Спектр-Агро» за договором поставки від 22 вересня 2021 року № 283/21-ХМ, оскільки ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року у справі № 924/103/23 встановлено обставини наявності його зобов`язань за вказаним договором поставки та поруки. 
Визначений судом першої інстанції розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу в порядку статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважав обґрунтованим. Відповідачі не довели неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача із реальним обсягом такої допомоги, тому підстави для скасування додаткового рішення районного суду відсутні.
Апеляційний суд послався на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник  ОСОБА_3 - адвокат Ксьондзик Ю. Ю., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Спектр-Агро» відмовити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Ксьондзика Ю. Ю. про зупинення дії рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року відмовлено.
У травні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2026 року справу за позовом ТОВ «Спектр-Агро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , треті особи: ФГ «Агросад-2016», приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Я. О., приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р. М., про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним і застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Ксьондзика Ю. Ю. на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року, додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Ксьондзика Ю. Ю. мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили всіх обставин справи, не врахували, що оспорений договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідає вимогам закону та вільному волевиявленню сторін, його укладення і посвідчення здійснено з дотриманням установленого законом порядку. На виконання цього договору ОСОБА_1 передав  ОСОБА_2 земельну ділянку, яка перебуває в оренді у ФГ «Агросад-2016», а  ОСОБА_2 набув прав та обов`язків орендодавця, тобто мало місце реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим правочином. Оспорюваний правочин, який є оплатним, не може бути визнаний фраудаторним, оскільки на час його укладення ТОВ «Спектр-Агро» не заявило до ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення заборгованості за договорами поставки та поруки, відповідно, у поручителя на той час не виникло обов`язку виконати ухвалу господарського суду про затвердження мирової угоди.При цьому, ОСОБА_2 не був стороною цих договорів, тому не міг знати про зобов`язання  ОСОБА_1 перед ТОВ «Спектр-Агро» за такими правочинами. Крім того, сторони оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки не є родичами, афілійованими особами або іншими пов`язаними особами.  ОСОБА_2 не мав жодного інтересу сприяти  ОСОБА_1 в укладенні договору купівлі-продажу з метою приховання його майна від стягнення кредиторами. Щодо ціни предмета оспорюваного договору купівлі-продажу, то така відповідає ринковій, а оплата за цим договором була проведена відповідно до умов договору та вимог закону. Також суди попередніх інстанцій не дослідили, чи залишилося у боржників, зокрема, у ФГ «Агросад-2016», після укладення оспорюваного правочину інше майно, на яке може бути звернуто стягнення у рахунок повного погашення заборгованості перед ТОВ «Спектр-Агро».Зазначає, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, не застосували двосторонню реституцію. Крім того, спір виник не із-за неправомірних дій ОСОБА_2 , тому суди помилково стягнули з нього судові витрати. 
Посилаються на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
На підставі рішення Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 20 листопада 2019 року № 6 ОСОБА_1 належала на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, загальною площею 3,507 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Городнявська сільська рада, Шепетівський район, Хмельницька область. Право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 грудня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1996709968255. (т. 1, а. с. 57).
З 24 січня 2020 року ОСОБА_1 є співзасновником та кінцевим бенефіціарним власником ФГ «Агросад-2016», керівником якого є його вітчим - ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням № 1 засновників ФГ «Агросад-2016» від 24 січня 2020 року, протоколом № 1 загальних зборів ФГ «Агросад-2016» від 27 січня 2020 року, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16 травня 2024 року (т. 1, а. с. 163-164; 248-251).
Згідно з договором оренди землі від 18 жовтня 2020 року ОСОБА_1 передав ФГ «Агросад-2016» належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, загальною площею 3,507 га, у строкове платне користування на 10 років (т. 1, а. с. 166-167).
17 грудня 2020 року державний реєстратор виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області Іванов М. І. зареєстрував інше речове право ФГ «Агросад-2016» - право оренди земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 39814359 (т. 1, а. с. 159).
22 вересня 2021 року між ТОВ «Спектр-Агро» та ФГ «Агросад-2016» укладено договір поставки № 283/21-ХМ на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, відповідно до умов якого ТОВ «Спектр-Агро», як постачальник, зобов`язалося передати у власність ФГ «Агросад-2016», як покупця, продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній договором (т. 1, а. с. 30-35).
Згідно з додатком № 1 до договору поставки від 22 вересня 2021 року сторони погодили термін кінцевого розрахунку до 15 серпня 2022 року та суму основного боргу за поставлений товар у розмірі 717 984 грн (т. 1, а. с. 36).
22 вересня 2021 року між ТОВ «Спектр-Агро» (кредитор) і ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № П/283/21-ХМ, відповідно до умов якого останній поручився перед товариством за виконання ФГ «Агросад-2016» усіх видів грошових зобов`язань за договором поставки від 22 вересня 2021 року № 283/21-ХМ (т. 1, а. с. 37).
15 грудня 2022 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, площею 3,507 га, для ведення фермерського господарства, розташованої на землях Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, який був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О. та зареєстрованим у реєстрі за № 1298 (т. 1, а. с. 136-137).
Згідно з умовами вказаного договору продаж земельної ділянки вчинено за 639 508 грн, які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок продавця (пункт 2.1.).
Право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 грудня 2022 року, запис № 48714936.
Після набуття права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 перейшли права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі від 18 жовтня 2020 року, укладеним попереднім власником - ОСОБА_1 з ФГ «Агросад-2016», про що внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 39814359.
10 січня 2023 року ОСОБА_2 повідомив ФГ «Агросад-2016» про набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825582600:06:003:0005, площею 3,507 га (т. 1, а. с. 133).
У зв`язку із неналежним виконанням ФГ «Агросад-2016» взятих на себе грошових зобов`язань за договором поставки від 22 вересня 2021 року ТОВ «Спектр-Агро» 24 січня 2023 року звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до ФГ «Агросад-2016», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 1, а. с. 38-48).
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року у справі № 924/103/23 спільну заяву ТОВ «Спектр-Агро», ФГ «Агросад-2016» та ОСОБА_1 від 27 березня 2023 року задоволено. Затверджено мирову угоду від 27 березня 2023 року у вказаній справі, за умовами якої: боржники зобов`язуються солідарно здійснити повну оплату 397 588,80 грн - основного боргу, 7 198,65 грн - відсотків за користування товарним кредитом та відшкодувати позивачу судові витрати у розмірі 38 142,60 грн, які складаються з: 50 % судового збору у розмірі 4 071,31 грн та 50 % витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34 071,31 грн (загальна сума до сплати складає 442 930,07 грн), шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача з наступним графіком погашення заборгованості: 10 квітня 2023 року - 150 тис. грн, 20 квітня 2023 року - 247 588,80 грн основного боргу, 7 198,65 грн відсотків за користування товарним кредитом, 4 071,31 грн 50 % судового збору, 34 071,31 грн 50 % витрат на професійну правничу допомогу, а всього 442 930,07 грн. Сторони погодилися, що у разі несплати та/або несвоєчасної сплати боржниками у повному обсязі та терміни, передбачені пунктом 2 цієї мирової угоди суми, стягувач набуде право на примусове стягнення у солідарному порядку з боржників 678 551,69 грн, а саме: 397 588,80 грн - основного боргу, 7 198,65 грн - відсотків за користування товарним кредитом, 100 724,70 грн - пені, 72 521,78 грн - 36% річних та 100 517,76 грн - 20 % штрафу, а також судових витрат у розмірі 73 326,34 грн, які складаються з: 50 % судового збору у розмірі 4 071,31 грн та 100 % витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 69 255,03 грн. У зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди провадження у справі було закрито (т. 1, а. с. 49-53).
ФГ «Агросад-2016» і ОСОБА_1 не виконали умови мирової угоди.
30 травня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р. М. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року у справі № 924/103/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Спектр-Агро» коштів у розмірі 751 878,03 грн (т. 1, а. с. 229).
Відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р. М. від 13 червня 2023 року звернуто стягнення на майно та накладено арешт на кошти боржника - ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 232-234).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р. М. від 16 червня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72057079 з примусового виконання ухвали Господарського суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року у справі № 924/103/23 про стягнення з ФГ «Агросад-2016» на користь ТОВ «Спектр-Агро» коштів у розмірі 751 878,03 грн (т. 1, а. с. 235).
Відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р. М. від 03 жовтня 2023 року звернуто стягнення на майно та накладено арешт на кошти боржника - ФГ «Агросад-2016» (т. 1, а. с. 236-239).
Згідно з інформації про виконавче провадження, отриманої 23 січня 2024 року, станом на вказану дату виконавче провадження № НОМЕР_1 не завершено (т. 1, а. с. 55-56).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у ОСОБА_1 інше рухоме чи нерухоме майно відсутнє (т. 1, а. с. 58-59).

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Ксьондзика Ю. Ю.підлягає задоволенню частково. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають. 
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). 
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, провадження № 61-18013сво18, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, провадження № 61-28728сво18, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).
Ураховуючи те, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 463/13099/21, провадження № 61-11609сво23, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, провадження № 61-5252сво23).
Коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21, провадження № 61-2058сво23, постанова Верховного Суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18, провадження № 61-3809св24).
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див.: постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Отже, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див.: постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19).
Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див.: постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17).
Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є за своєю суттю «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав взагалі) (див.: постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 128/1878/20, постанова Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 201/3274/21).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див.: постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23).
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див.: постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18, постанова Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 644/5819/20).
Згідно із частинами першою, другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Фіктивний правочин відноситься до оспорюваних правочинів, тобто визнається недійсним на підставі судового рішення про що має бути вказано в резолютивній частині рішення (див.: постанова Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 712/7975/17, провадження № 61-42114св18).
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див.: постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 723/405/17, провадження № 61-46674св18).
Верховний Суд вже звертав увагу на те, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці Верховного Суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається (див.: постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21, провадження № 61-13013св23, постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24, провадження № 12-28гс25).
Відсутність заборони чи арешту не виключає кваліфікацію правочину як фраудаторного, оскільки для оспорення правочину, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), важливим є те, що учасники цивільного обороту використовують приватний інструментарій всупереч його призначенню, принципу доброї совісті та, зокрема, для, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника (поручителя) чи зменшення обсягу його майна (див.: постанова Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі № 947/37261/21, провадження № 61-7737св24).
Мета позаконкурсного оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Очевидно, що коли кредитор вже звернув стягнення на майно для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника, то конструкція фраудаторного правочину не може бути застосована (див.: постанова Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 504/112/22, провадження № 61-1582св23).
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Очевидно, що для мотивування кваліфікації оплатного правочину як фраудаторного недостатньо ствердження про наявність зловживання правом і наявність права вимоги. Таке мотивування має відбуватися через обґрунтування наявності/відсутності тих обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору (наприклад, після пред`явлення позову про стягнення коштів та повернення заяви про забезпечення позову); контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини чи навіть трудові); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (це, зокрема потребує з`ясування того, чи відповідала ціна вказана в договорі ринковим цінам на момент вчинення договору, чи взагалі відбувався розрахунок між боржником і кредитором, яким чином відбувався розрахунок) (див.: постанова Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 757/52379/21-ц, провадження № 61-3339св24).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справі, яка Верховним Судом переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Спектр-Агро» про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, вказав про те, що ОСОБА_1 , відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно на підставі оспореного договору купівлі-продажу від 15 грудня 2022 року, був обізнаний про порушення умов договору поставки від 22 вересня 2021 року № 283/21-ХМ та договору поруки від 22 вересня 2021 року № П/283/21-ХМ, а також необхідність їх виконання з огляду на наявну прострочену суму заборгованості. Отже, він свідомо міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку ухвалення на користь ТОВ «Спектр-Агро» судового рішення та його подальшого виконання шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Після вказаного правочину під час судового розгляду між сторонами була укладена мирова угода, затверджена судом, умови якої боржниками не виконуються, борг перед позивачем не погашений, будь-якого майна, на яке можливо звернути стягнення у боржників відсутнє. Суди попередніх інстанцій вважали, що вказане свідчить про недобросовісну поведінку та зловживання правом, тобто вчиненим боржником, а не набувачем майна, з метою унеможливлення звернення стягнення на його майно у рахунок погашення боргу, що, у свою чергу, шкодить інтересам кредитора - ТОВ «Спектр-Агро» та є підставою для визнання оспорюваного договору купівлі-продажуземельної ділянки недійсним.
Разом із тим, суди попередніх інстанцій не встановили всіх обставин, які дозволяли б кваліфікувати оспорюваний договір як фраудаторний, не перевірили чи існують підстави для кваліфікації оспорюваного правочину як вчиненого всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України), зокрема, чи використовували учасники цивільного обороту приватний інструментарій всупереч його призначенню, принципу доброї совісті та для зменшення обсягу боржника (поручителя).
Суди попередніх інстанцій не врахували, що застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Очевидно, що для мотивування кваліфікації оплатного правочину як фраудаторного недостатньо ствердження про наявність зловживання правом і наявність права вимоги. Таке мотивування має відбуватися через обґрунтування наявності/відсутності тих обставин, які дозволяють кваліфікувати правочин як вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору (наприклад, після пред`явлення позову про стягнення коштів та повернення заяви про забезпечення позову); контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (пов`язаність осіб, які вчиняють фраудаторний правочин може бути досить різноманітною. Зокрема, між особами які вчиняють фраудаторний правочин можуть бути родинні, квазіродинні відносини, інші цивільні відносини чи навіть трудові); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (це, зокрема, потребує з`ясування того, чи відповідала ціна вказана в договорі ринковим цінам на момент вчинення договору, чи взагалі відбувався розрахунок між боржником і кредитором, як відбувався розрахунок).
Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 червня 2026 року у справі № 753/18610/23, провадження № 61-5663св25.
Отже, судам попередніх інстанцій слід дослідити вказані обставини, з`ясувати, чи пред`явило ТОВ «Спектр-Агро» позовні вимоги до ФГ «Агросад-2016» та ОСОБА_1 про стягнення боргу на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки, чи є сторони оспорюваного договору купівлі-продажу родичами, афілійованими особами або іншими пов`язаними особами, чи відповідає ціна предмета оспорюваного договору купівлі-продажу ринковій, а також наявність/відсутність фактичної оплати за цим договором. 
Крім того, судам слід встановити, чи залишилося у боржників, зокрема, ФГ «Агросад-2016», після укладення оспорюваного правочину інше майно, на яке може бути звернуто стягнення у рахунок повного погашення заборгованості перед ТОВ «Спектр-Агро».
З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій у порушення статей 263-265 ЦПК України не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не встановили усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, правовідносин, які склалися між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до них, не перевірили належно доводів сторін та дійшли передчасного висновку про задоволення вимог ТОВ «Спектр-Агро» та визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними
Отже, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
Без з`ясування вищевказаних обставин ухвалити законне, обґрунтоване й справедливе судове рішення є неможливим. 
При новому розгляді справи судам необхідно встановити вищевказані обставини й ухвалити законне та справедливе судове рішення. 
Оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, тому судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Щодо судових витрат
У підпункті в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.
У справі, що переглядається, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції. Тобто остаточного рішення по суті спору судом касаційної інстанції не було прийнято, а тому за таких обставин підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Ксьондзика Юрія Юрійовича задовольнити частково.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2024 року, додаткове рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2026 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк